3(5 IRODALOM. 



tiilálhatók : Exogyra cohimba Lam., Exogyra cf. conica Sow., Euogyra laterális 

 NíLss., Ostrea Hippopodum Nilss., Anomia siibtruncata á'ÖRB., Lima Pseudocar- 

 dhtm Reuss., Lima semisidcata Nilss., Pecten Dujardini A. Eöm., Pecten cf. inse- 

 rcns Gein., Natica Gentii Sow., Callianassa antiqua ütto, Pyrina inflata cI'Obc, 

 Serpida gramdata Sow. Az inoceramusos márga a Tvronhoz tartozik és ebben 

 paleontológiái alapon három zónát lehet megkülönböztetni, u. m. a) Inoceramiis 

 Idbintiis ScHLOTH., Inoceramiis latus Mant. és a Micraster gibbiis Goldf. zónáját, 

 b) az Inoceramus Brogniarti Sow., Inocerannis striatus Mant., Inoceramus 

 Decheni A. Röm. zónáját, és c) az Lnoceram'iis Cripsi Mant., Lytoceras mite 

 Hauee zónáját. A Cenoman és Túron között levő homokkő és márga betelepedés 

 tk. petrografiai átmenet az exogyrás homokkő és az inoceramusos márga között ; 

 Liéhol, mint pl. a Surducon egészen hiányzik, úgy hogy az inoceramusos márga 

 közvetlenül az exogyrás homokkövön fekszik. A fauna jellege a cseh-szász és a 

 lengyel kréta tipusa szerint alakult ki, hasonlóan a Vágvölgy homokkövei s kon- 

 glomerátjai és a puchói márga faunájához, valamint a Persányi-hegység, Buko- 

 vina s Máramaros felső kréta kifejlődéséhez ; a mi arra utal, hogy a Kárpátokon 

 kívül levő krétatenger összefüggött a Keleti Kárpátok belső oldali krétateugerével. 

 Ellenben Erdély nyugati határhegyei Szilágy- és Bilyirmegyékbeu és Déli Kárpá- 

 tok kréta képződései a Rudistákkal s Actaeo7iellákkal a Gusau kréta jellegét 

 mutatják, a mit valószínűleg a tenger melegebb temperaturája okozott. A Dealu 

 Paltinisch kristályos palái és a Kelemen-hegység andezit tömege között, a Dra- 

 ■goiasa patak mentén vékony sáv trachit tufa húzódik, ortofiros szerkezetű biotit- 

 trachit, azaz valóságos trachit tufája. Telepedéséből kitíínik, hogy ez a trachit 

 tufa idősebb az andezitnél. A moldvai kristályos tömeg belső szélén északról délre 

 törési vonal ismerhető fel. Ez a vonal a Dragoiasa és a Calimauel patakoknál 

 majdnem pontosan összeesik a Kelemen-hegység eruptiv tömege és a kristályos 

 palák között levő geológiai határral. Észak felé a törési vonalon mintegy hat szén- 

 savas forrás tör elő. A felső krétalerakodások gyűrödöttek s gyűrődésük csapása 

 általában a kristályos fekvőével megegyezik. Ez arra mutat, hogy a felső kréta- 

 lerakodások előtt gyűrődött kristályos palák még egyszer közösen gyűrődtek a 

 felső kréta korú képződményekkel együtt. 



A munka második része a Caliman- (Kelemen) hegység andezit tömegét 

 tárgyalja. A moldvai és erdélyi Keleti Kárpátok belső oldalán és az erdélyi tercziér 

 medencze keleti szélén a Hargitta fiatal vulkáni tömege emelkedik. A Maros 

 áttörésétől északra eső része a Dorna, Borgó és Bisztricz vonaláig a Kelemen- 

 hegység, a melynek táblás hegység jellege van. Legmagasabb ormai, így a Cali- 

 man Tsvoru (2031 m.í, a Pietrosu (2102 m.) Erdélybe esnek. A hegység széles 

 hátán az egyes oszlopos és toronyszerű kiemelkedések arra mutatnak, hogy a 

 plató széle egykor jóval magasabb volt. A Kelemen-hegység andezitje mintegy 

 900—1100 méter vastagságú tömegben áll, a mi természetesen csak maradvány 

 az egykori hatalmasabb, magasabb eruptiv takaróból. Ez a hatalmas tömeg vete- 

 kedik az északamerikai Cascade-Mountain (600—1200 m.) andezit tömegével. 

 A Hargitta-vouulat kőzeteinek tanulmányozásával már sokan foglalkoztak, így 

 RiCHTHOFEx Feuu. br., Stache G., Hansel V., HeiuuchFr., Hauee F., Primics Gy., 

 AVjiitmann Ckoss, Becke F., Schmidt S., Koch A., Pálfy M. Az irodalmi adatok 

 felsorolása után a szerző a trachit kérdéssel foglalkozik; majd rámutat, hogy a 



