38 IRODALOM. 



(3). P. Ototzkij : Der Ei)ifJu>^s dcr Wiilder auf das Gnoiduuiaser [Zeit- 

 schrift für Gewásserkunde. 4. Heft, 1898). 



Szerző a voronesi kormányzóságban fekvő sipovi erdőben és a cher- 

 soni kormányzóság fekete erdejében megfigyelte a talajvíz görbéjének sajátságos 

 ingadozását. 



A sipovi erdőt steppék veszik körül és az erdőtalaj geológiai alkotása 

 megegyezik a steppék talajával. A felső agyagréteg alatt vörös márga van, melybe 

 kavics és vékony liomokrétegek vannak ékelve. Majd mélyebben szürke tercziér 

 homok s ez alatt hatalmas kompakt tercziér agyag nyugszik. Ezután meghatáro- 

 zatlan korú foszfát tartalmú liomoktelep következik, a melynek feküjét krétakorú 

 rétegek képezik. Az erdőt környező steppén, o rétegekben három horizontban 

 van víz. Legkevesebb vizet szolgáltat a fedő agyag; de annál vízdúsabbak a tercziér 

 agyag homokos rétegei és a legmélyebben fekvő krétarétegek. Már az általános 

 tájékozódásnál feltűnt szerzőnek az, hogy míg a steppén, a mely csak gyéren van 

 fűvel benőve, ez a három vízhorizont konstatálható ; addig az erdőben az első 

 teljesen hiányzik, a második pedig vízszegény és mélyebben fekszik, mint a 

 steppén. Feltűnő volt az is, hogy az erdÖ határán és a steppén sok forrás van ; 

 az erdőben pedig ezek száma annyira csökkenik, hogy 1 1 ,099 km" területen alig 

 három vízszegény forrás található. Sajátságos, hogy az erdei kutak szárazak, az 

 erdőszélen és steppén pedig vízzel telvék. Már a parasztok is tudják, hogy a kuta- 

 kat csak a tisztásokon és az erdőn kívül kell keresni és vájni. 



Ototzkij az általános tájékozódás után a kutak által szolgáltatott adatokat 

 is felhasználva, fúrásokkal igyekezett a talajvizviszonyokat felderíteni. Lehetőleg 

 sík területen, egyenes vonal mentén, a mely részben a steppén húzódott, részben 

 pedig az erdőbe nyúlt be, több ponton fúróval hatolt le addig, a míg a talajvíz 

 jelentkezett. így különösen az erdő éjszaki és nyugoti szélén négy irányvonalban 

 eszközölt fúrásokkal konstatálta, hogy a fúró identikus geológiai rétegeket tűzött 

 át és hogy azon homokl'étegek, a melyek az erdőn kívül víztartalmúak, az erdő- 

 ben teljesen szárazak; vagy ha csekély mennyiségíí vizet tartalmaznak is, ennek 

 nivója sokkal mélyebben fekszik, mint a steppén. 



Ehhez hasonló viszonyok vannak a cliersoni kormányzóság Alexandria 

 kerületében levő fekete erdőben is. Az erdőterrén horizontális síkot képez, melyet 

 mély utak és vízmosásos árkok szaggatnak meg. Ezek az erdő éjszaki határát 

 képező Inguletz völgybe nyílnak. 1 869-ben Barbot de Marny vizsgálta először a 

 terület geológiai felépítését, később Sokolow végzett hidrogeológiai vizsgálatokat 

 Cherson környékén, de az erdőt mindketten elhanyagolták. Szerző vizsgálatai 

 szerint az erdő alapkőzetét gránit, gneisz és kristályos palák képezik. Közvetlenül 

 erre homok, majd lignit és lignites agyagos homok települ. Ezt barna agyag 

 fedi, a melyen mint legfelsőbb réteg lösz foglal helyet. Ehhez képest a hidrológiai 

 feltételek igen egyszerűek. A talajvíz első nivója a lösz és agyag határán van, a 

 második nivó pedig a gránit felett a homokban. A felső vízvezetö réteg az erdő- 

 ben nem szolgáltat forrásokat, csak a környező steppén. 



Az erdőben a vízmosásos árkokban kibukkanó források mind a második 

 vízvezető rétegből szivárognak és az erdei kutak is kivétel nélkül mind ebből a 

 szintből kapják a vizet. 



