148 TREITZ PÉTER : 



tudja megkülönböztetni, s újra a gazdától kénytelen empirikus módon, 

 tapintás, látás után megtanulni a talajokat egymástól megkülönböztetni. 



De még tovább megyek, a kémikusok és geológusok sem értik meg 

 egj'mást, ha talajról van közöttük szó. A hiba ott van, hogy egy és 

 ugyanazon névvel a gazda, kémikus és geológus más és más fogalmat 

 jelöl. Ha azt olvassuk jjl., hogy agyag: még nem tudjuk, hogy fekete-e, 

 vörös-e, szürke-e, vasas-e, homokos-e, meszes-e, még azt sem tudjuk róla, 

 hogy agyagos rész van-e sok benne, hogy homokot tartalmaz-e vagy csak 

 kvarcz-port, kvarcz-lisztet, hogy termékeny-e vagy terméketlen '? Csak azt 

 az egy tulajdonságát tudjuk, hogy kötött és nehéz azt munkálni; még a 

 szorosan vett geológiai meghatározás sem lendít a dolgon sokat, mert pl. 

 pontusi ag3^ag van mindenféle színű, összetételű és tulajdonságú. Továbbá 

 a mészkő, a dolomit, a bazalt, a trachit, a diorit, a kristályos palák, a kis- 

 czelli tályag máladéka, — termőtalaja, mind termő vörös, vasas agyag — azo- 

 kat a szobában egymástól, egyszerűbb vizsgálatok alapján nem tudjuk meg- 

 különböztetni. 



Bámulatos ez a fogalomzavar a németek között. Ha kezünkbe ve- 

 szünk néhány (iBodenkunde>)-t, tehát talaj ismeretnek keresztelt könyvet, 

 csodálkozni fogunk, hogy az mi mindent tárgyal. Az egyik tulajdonképen 

 kőzettan, a másik ásványtan, a harmadik kémia; tulajdonképeni talaj- 

 ismeret, a mely a termőtalajjal foglalkoznék, csak kevés van közöttük. 



Ez a fogalomzavar a német irodalomból, a hazai szakirodalomba is 

 átment. 



Eégen foglalkozom már azzal az eszmével, hogy a hazai talajokat 

 oly rendszerbe foglaljam, illetve oly névvel jelöljem, a melynek alapján a 

 megjelölt talaj minőségére és tulajdonságaira neve után következtethetünk. 



Mióta alkalmam nyílt hegyi talajokkal, úgynevezett helytálló tala- 

 jokkal helyszínén és laboratóriumokban is foglalkozhatni, a fogalmak 

 mindinkább tisztulni kezdettek. Ma már merem reményleni, hogy az alább 

 írt rendszer, illetve osztályozás, (a melyet azonban korántsem tekintek 

 tökéletesnek, azt csak alapul kívánom nyújtani a szakszerű tudományos 

 talaj osztályozás kiépítésére) nagyban hozzá fog ahhoz járulni, hogy a 

 gazda, a kémikus és a geológus talajismereti kérdések fejtegetése közben 

 egymást megértse. 



A fogalomzavar főoka abban rejlik, hogy a talajt tárgyaló munkában 

 a két alapfogalmat, nevezetesen: a l<tlitjl ni'nil l.'özctct és a leríná' lalaji 

 nem különböztették meg szigorúan egymástól. 



A két fogalom között körülbelül olyan viszony van, mint a minőt a 

 mag és az élő növény között találunk. A mag a holt, az élettelen test, a 

 mely azonban kellő viszonyok közé kerülve, élő lénynyé válik. Az önma- 

 gában rejlő erő, vagy életenergia alapján kifejlődik, más és másféle 

 testté alakul. 



