150 TUEITZ PÉTER : 



azonban, mióta a mikroszkóp segélyével a legparányibb élö lényeket is 

 képesek vagyunk nemcsak meglátni, hanem azoknak életfázisait tanulmá- 

 nyozni is, bámulva láttuk, hogy a humusz, a melyet eddig löuinjcn bomló 

 i'áltozékoiiti szerres i'ciji/üh'tiirk képzeltünk, tulajdonképen mint valami 

 méhkas, millió és millió parányi élő lényt rejt magában. Épen ezen sokféle 

 alakú és életműködésű lények okozzák a humusz könnyen bomló és válto- 

 zékony voltát. A bomlás és változás rögtön megszűnik, mihelyt ezeket az 

 élő lényeket akár méreggel, akár tűzzel, akár vízzel, illetve gőzzel megöl- 

 jük. Ha a parányi lényeket csak elkábítjuk, a változás addig fog szünetelni, 

 a míg a kis lények kábultsága tart ; a mint ezek újra magukhoz térnek, a 

 humusz változékonysága ismét elő áll. Ez a sokféle apró élő lény tulajdon- 

 képen a termő talaj képzője, ezek életműködésének eredménye az a különb- 

 ség, a mely a talaj mint kőzet és termő talaj között van. 



2. A kőzetek elmállása folytán keletkező talajt rendesen a csapadék 

 vizek a hegyek lejtőiről lemossák, s alkalmas, mélyebben fekvő helyeken 

 vékonyabb vagy vastagabb rétegekben fölhalmozzák. A lerakodás után a 

 humusz, illetve a képződött talajjal kevert szervés anyagok tovább oxidálód- 

 nak. A mélyebben fekvő rétegeihez a légkör oxigénje már nem jut le, itt a szer- 

 ves anyagok az oxidáláshoz szükséges oxigént a talaj vasvegyületeitől veszik, 

 azt desoxidálják, azt oxidulvegyületté változtatják. Mire az összes szerves 

 vegyület elégett, a vasvegyületek nagyrészt mind desoxidálódtak. De a 

 talajban lévő szerves anyagokon 4dvül, nagyban elősegíti a desoxidálást a 

 csapadékvizekben lévő humuszos sók oldata is, a melyeket ezek a felső 

 részen való átszivárgás alkalmával oldottak ki és az alsó rétegekben raktá- 

 roztak. A mélyebb rétegekbe került talaj ily módon kémiai változást szen- 

 vedve, a fedő földrétegek nyomása következtében összeülepedik ; kőzetté 

 válik. Az ilyen talajok mind világosszürke, kékes színűek, a bennök előfor- 

 duló vasvegyületek oxidulsók. Ha azonban a régi termő talaj nem vízi 

 hordalék által temettetik el, hanem azt hulló porból keletkezett vastag 

 rétegek fedik be, ezeken csak kevés, csapadékból származó nedvesség szivá- 

 rog át, a mely nedvesség még sok oxigént is visz le magával ; akkor itt az 

 eredeti talajban lévő szerves anyagok el égnek a nélkül, hogy a talaj vasve- 

 gyületeit desoxidálnák. Az ilyen körülmények között képződött kőzetek 

 sárga vagy vöröses színűek ; s ha felszínre kerülnek, nagyon hamar válnak 

 kultúrnövények termelésére alkalmas talajjá. 



3. A kőzetek mállásakor az egyes ásványok a légköri tényezők és az 

 alsórendű növények behatása folytán elváltoznak. Színöket, fényüket 

 vesztik, 8 végre mint a hogy a közönséges használatban mondják, földdé vál- 

 nak. A változás főként abban nyilvánul, hogy a kőzet-alkotó ásványok, 

 nevezetesen a földpátok, vizet vesznek fel, víztartalmú szilikátokká lesznek. 

 A termő talaj agyagos része mindig víztartalmú vegyületekből van össze- 

 téve, míg a kőzetet alkotó ásványok kötött vizet nem tartalmaznak. De 



