IRODALOM. Iö7 



Pecten, de különösen a (irypli('<i kagylók tömegesen ftn-dulnak elÖ. A homokkő 

 ■durva minősége és a grypheák tömeges fellépése parti képződésre utalnak. 

 A szerző leletének fontossága miatt nemcsak az uj formákat, hanem az összes 

 talált fajokat pontosan leírja, és öt alakot rajzban is bemutat. P. K. 



(8.) Dr. Oth. Ábel: A Duna c's Thaija l-őzötti sziflviilék viszonya az 

 alpesi-kárpáti liegy^^endszerhez. (Yerhandlungen der k. k. geologischen 

 Eeichsanstalt. Wien, 1899. Nr. 15 u. 16.) 



Ez az érdekes tanulmány az Alpok és a Kárpátok közé ékelődött szirt- 

 hegyek tektonikáját világítja meg, a mely szirtek az alsó-ausztriai Ernstbrunn 

 vidékétől a morvaországij Pollauig keletészakkeleti irányban sorakoznak s a 

 geológiai irodalomban a jurahegyek nevén ismeretesek. 



A szerző rámutat, hogy a juravonulat csapása nemcsak az alpesikárpáti 

 csapásvonallal, hanem a cseh masszív törésszélével is egyközös. A waschbergi 

 gránit, mint az archai kőzetek sávja, a csehmassziv keleti szélével egyközösen 

 maradt fenn mint horszt, és ezen a horszton a jurakori kőzetek törésekkel 

 zavart telepedésben maradtak meg, míg a horszt két oldalán a mélységbe sülyed- 

 tek. Megfigyelései eredményeként kimondja, hogy valódi redőzést a szirtekben 

 sehol sem talált, ellenben az egész vidéket komplikált törések és vetődések jel- 

 lemzik, a mely jelenségnek egyetlen magyarázata az, hogy a jura szirtek erősen 

 szétforgácsolt, töredezett s többszörösen eltolódott tábla maradványai. A továb- 

 biakban czáfolja Neumayer és Paul felfogását, mintha t. i. a jurabeli szigethegy- 

 ségeknek ez a vonala az alpesi- kárpáti antiklinálisnak a magvát képezné. Ezen 

 felfogás helytelenségét a Duna és Thaya közötti szirtvidékre nézve bebizo- 

 nyítja, s megfigyelései legfontosabb eredménye gyanánt hangoztatja, hogy a 

 jurahegyeket a kréta szirtlepel képződése után fiatalabb gyűrődés már nem érte. 

 Alárendelt gyűrődések az eoczén utáni időben kétségtelenül találhatók, ezek a 

 felránczolódások azonban gyengék voltak arra, hogy a szirtek felépítését lénye- 

 gében megváltoztassák. A juraszirtek az észak-kárpáti flisch zóna felgyűrődése 

 alatt mint a torlódás akadályai szerepeltek, ezért a jurahegyek keleti oldaláii 

 a flysch erősebben gyűrődött, mint a nyugati oldalon, s ott, hol a Thaya mellett 

 a szirtek végződnek, a flysch-ránczok akadálytalanul, fejlődhettek. A szerzőnek 

 ezekből a fölötte becses vizsgálódásaiból tehát kitűnik, hogy a Duna és Thaya 

 között levő szigethegyek horsztok, a melyek a fiatal harmadkori alpesi kárpáti 

 redőknek semmiesetre sem alkotórészei, P. K. 



(9.) Dr. Franz Schaffer: Die Fauna ács Dachseliicfcrs von MariathaJ bei 

 Pressburg (Uugarn). (Jahrb. d. k. k. Gerl. Reichsanst. 1899, XLIX. 

 Bd. 4 Heft, p. 648—658, 1 táblával.) 



Szerző a Ivis-Kárpátok déli nyúlványainak kutatása közben eljutott Mária- 

 völgybe is és e már régen ismert területen tett megfigyeléseit és a részint általa 

 gyűjtött, részint többektől ajándékozott kövületeket ismerteti. Előzőleg fölsorolja 

 az idevágó fontosabb irodalmat s azután reátér megfigyeléseinek leírására. 



A rétegsorozat a Máriavölgyben szerinte feltűnően szegény és szakadozott ; 



