26 



osnovu svojih nalaza ustanoviti, da se može bogomolji<a naći u 

 samoj najbližoj okolici na strmim ijkamenitim obroncima s južne 

 i jugozapadne strane t. zv. „bijele tabije" (stare jedne kule), 

 te u daljoj okolici na južnom strmom obronku Trebevića (brdo, 

 južno od Sarajeva, visina 1829 m). Vrijeme nalaza: srpanj i 

 kolovoz. Sva su ta mjesta kamenita, strma i izvrgnuta jakoj 

 sunčanoj žezi, koja je u Sarajevu početkom kolovoza obično 

 najjača. Našao sam pod tabijom pet— šest odraslih primjeraka, 

 većinom ženki kao i četiri posve mlade jedinke (trećina duljine 

 odraslog primjerka), koje su imale znatno svjetliju, više žućkastu 

 boju i slabo razvijene prednje noge hvataljke. Primjerci s južne 

 strane Trebevića bili su kanda nešto veći. Upalo mi je pri tom 

 u oči, da su se najčešće nalazili medu napola osušenim 

 stabljikama raznih kompozita, što su onuda raširene, a naročito 

 među vrstama roda ,,inula", te je u istinu njihova svijetlo zelena- 

 žućkasta boja prilično odgovarala boji stabljika tih bilina. Grmlja 

 kakova (kao što kod svojih opažanja spominje Brehm) nije 

 na ovom mjesto uopće bilo — kao ni na južnom obronku 

 Trebevića. Prije više godina vidio sam u bečkom ,,Vivariumu" 

 (institut za eksperimentalno onto- i filogenetsko istraživanje, 

 pojave regeneracije itd. pripada sveučilištu, a nalazi se u Prateru) 

 nekoliko krasnih primjeraka iz Egipta, koji su bili vehki te i u 

 sužanjstvu, upravo pripitomljeni, zadržali lijepu zelenu boju. 

 Sarajevski su primjerci spram njih nešto manji (hvataljke po- 

 gotovo) i svjetlije boje, koja više zanaša na žućkasto. Boja bogo- 

 moljke prema tome varira u svojim niansama i to prema geo- 

 graf, raširenosti i boravištu. Ü drugim stranama prostrane 

 i geografsko-zoološki vrlo raznolike okolice sarajevske nijesam 

 ih dosad mogao naći, te ne mogu ustvrditi, da ih ne bi drugdje 

 moglo biti na sličnim, suncu izloženijim mjestima. Koliko mi je 

 poznato, nalazilo se po Bosni i Hercegovini i susjednoj Dalmaciji 

 bogomoljka samo po nekim mjestima, dok mi za Hrvatsku, Sla- 

 voniju i Istru nije ništa pobliže poznato. Za ovog bi zanimivog 

 ravnokrilca bilo svakako vrijedno ispitivati, gdje se sve po našim 

 krajevima nalazi i to tim više, što bi se umjesto općenite 

 tvrdnje, da Mantis religiosa živi ,,u južnoj Evropi" moralo radije 

 ispitati i navesti točnije: u kojim krajevima južne Evrope. Namjera 

 je ovih redaka bila, da entomologe i zoogeografe naše na to 

 pitanje upozori. 



