29 



tuje zakone i pravilnosti koegzistencije, mijene i ustrajnosti. 

 Nazor o kauzalnosti ima također biološki duboki korijen u nama, 

 te se za sada u samom naučnom radu ne da ničim zgodnijim 

 zamijeniti. (Poznato je, da je n. pr. fiziolog Verworn htio na 

 mjesto kauzalnosti staviti svoj t. zv. „konditionizam" — što u 

 glavnom tek ostaje igra riječi.) U centralnom problemu izvan- 

 subjektivnog realnog svijeta zastupa Becher u glavnom realis- 

 tično stajalište, ali nipošto naivni realizam. Oćuti naši svakako su 

 prouzrokovani nečim, što objektivno izvan nas postoji. Za 

 prirodnu je znanost to stajalište metodički najzgodnije, jer je 

 objekt njezin „Naturwirklichkeit". 



Becher prama tome dopušta u svojoj refleksiji o načinu 

 prirodoznanstvene spoznaje, da imade nekih gotovih pretposta- 

 vaka, da i vjerovanja (Glaube), bez kojih je sam rad i napredak 

 prirodnih znanosti nemoguć. Na čisto racionalno-logične mo- 

 mente bez ikakova ostatka ne dadu se ti prvi osnovi i isho- 

 dišta svesti. U ovom prvom djelu daje Becher i dobrih psiho- 

 genetičkih izvoda o osnovnim pojmovima teorije spoznaje. 



U kozmološkom dijelu stavlja Becher prvo pitanje svoje na 

 kemijskoj podlozi: koji je sastav i struktura ukupne prirode? 

 Gledom na t. zv. „mikrostrukturu" raspravlja Becher o savre- 

 menim molekularnim i atomnim teorijama, te o teoriji elektrona i 

 ijona. Hipoteze i teorije s nekom spekulativnom primjesom i u po- 

 zitivnim su naukama po mnijenju Becherovu bezuvjetno potrebne 

 — one pomažu barem kao „radno sredstvo" kao poluga dalnjemu 

 istraživanju (str. 206. i dalje). Sve glavne aktualne kemijske i 

 fizikalne, kao i naročito fizikalno-kemijske teorije obrađuje ovdje 

 Becher sintetičnim pogledom, obazirući se uvijek lijevo i desno, 

 snabdjeven u svim tim područjima upravo začudno temeljitim 

 i svestranim naučnim aparatom. U dijelu, koji govori o makro- 

 strukturi svijeta iznosi Becher najdalje današnje rezultate astro- 

 nomije sjedne i geologije s druge strane, kao i razne tipove mate- 

 matičke i empirijske obradbe dotičnih problema. Tu je dakako 

 Becher više izvjestitelj rezultata tih područja i to tim više, čim 

 se dublje upušta u same stvarne pojedinkosti. — Gledom na 

 mehanički momenat dolazi Becher do općenitoga zaključka, da 

 se prema sadanjem stanju fizike mogu sve fizikalne pojave 

 uopće shvatiti kao kinetičke pojave na osnovu električnih 

 naboja. Becher se stavlja uopće protiv klasične, Galilejeve i 



