35 



tim jedinim metodskim gledištem ne daju zahvatiti i osvijetliti. 

 Poincare se u tom konstatiranju pokazuje ne samo matematičar 

 već i psiholog. U psihološkoj autorefleksiji pri svom vlastitom 

 matematskom radu stoji sigurno najjača strana Poincare-ova, 

 jedino tako se mogao Poincare uzdići nad stajalište matematske 

 apsolutizacije jednoga Descartes-a i njegovih sljedbenika. Nje- 

 gov genetičko-psihološki pogled na ishodište i narav 

 matematičkog momenta u metodici ljudskog mišljenja čini Poin- 

 care-a jedinim od najodličnijih mstodologa modernih egzaktnih 

 znanosti. Klasična su njegova, na djelu samom izvedena intro- 

 spektivna opažanja o psihološkoj genezi naučnih rezultata - 

 ponajprije u podsvjestnom automatskom studiju sublimnoga „ja", 

 a potom na stepenu svjesnog izraženja i izricanja isprva spon- 

 tano-nesvjestne kombinacije misaone. Intuicija i momentana 

 slučajna uspjela kombinacija izmedju mnogih drugih neuspjelih 

 i bezznačajnih, od velikog je značenja u prodiranju spoznaje 

 i samorazvoju misli. Time ne zastupa Poincare puku slučajnost 

 u otkrivanju naučnih stavaka, kao što uopće „slučaja" u vul- 

 garnom smislu riječi ne može ni biti. 



Osim ove povezane cjeline nalazi se u oba dijela još 

 toliko pobudnih misli, novih ishodišta i perspektiva izvan same 

 misaone povezanosti cjeline, da se o tome svemu ne može 

 napose izvješćivati u okviru ovoga „pregleda". Od ostalih sli- 

 čnih Poincare-ovih djela vrijedno je usput upozoriti na: La 

 valeur de la science, 1905, (njem. 1906), Dernieres pensees, 

 1912. (njem. 1913), La nouvelle mechanique (1913. njem.), La 

 physique moderne, 1906. (njem. 1908). 



Iza ovih najznatnijih edicija navest ču još samo neke važ- 

 nije i manje važnije, dijelom samo po naslovu, jer mi nijesu 

 sve bile pristupne. Kad je već u pređašnjim recima bilo govora 

 o pretežno na egzaktnim naukama fundiranoj filozofiji prirode, 

 nadovezat ću ovdje dalnja nova izdanja s fizikalnom i kemij- 

 skom podlogom. 



Upada prije svega u oči, da je g. 1914. donijela toliko ra- 

 dnja o naprijed kod Becherova djela spomenutoj teoriji 

 relativiteta u modernoj fizici. Nekoja se od tih djela iz- 

 ražuju za, a neka protiv te teorije, neka je uzimlju više s fi- 

 zikalnog i matematičkog gledišta, a druga više sa spoznajno- 

 teoretskog. Evo tih spisa, koji se zgodno nadovezuju na na- 



