Novija istraživanja o biologiji smokve. 



Priopćio Dr. V. Vouk. 



Smokva je svakako jedno od najstarijih kulturnih drveta,. 

 što ih pozna kuHura čovjeka. Ta Adam i Eva su još prema 

 Sv. Pismu starog zavjeta pleh iz njena hšća pregače, a pozna 

 je kulturna povijest svih istočnih naroda. Herodot, Aristotel, 

 Teofrast i Plinije opisuju već potanko kulturu smokve, te 

 nije čudo, da je literatura o smokvi danas već ogromna. A ipak 

 mnogo toga bilo je do pred koje dvije tri godine još nepo- 

 znato, a pogotovo sva ona pitanja, koja su u uskom savezu 

 sa oplodnjom — pitanja biologijska. 



Ovo pitanje je osobito zanimljivo, jer se bavi izučavanjeni 

 jednog od rijetkih pojava, gdje je oplodnja pomoću kukaca 

 t. ZV. zoidiogamija prešla u čistu simbiozu. 



Suvišno bi bilo na ovom mjestu tumačiti, da je ono, što 

 mi nazivamo smokvinim plodom čitavi cvat na mesnatoj osi, 

 te da smokva producira dvije vrste inflorescencija i to 7 inflo- 

 rescencije („Ficus"), od kojih dobivamo jestive smokve i dvo- 

 spolne cvatove (9 i cf ) t- zv. kaprifikus. Oplodnja biva po- 

 moću jedne vrste osice t. zv. Blastophaga grossorum, koja 

 leže jaja u plodnicu C cvjetova, ali samo u stanovitu vrstu tih 

 cvjetova, u kojih je vrat pestića zakržljao. Ovakovi cvjetovi 

 služe samo za stan ličinki osice, a i samoj osici, te ih možemo 

 zato smatrati galama ili šiškama (Gallenblüten) (SI. 1.). 



U cvatovima naše pitome smokve ima samo pravih ženskih 

 cvjetova i stoga je za oplodnju nužno, da se u blizini nalazi po 

 koja divlja smokva ili kaprifikus sa muškim cvjetovima i šiškama. 

 To su već i stari Grci i Rimljani dobro znali i ako im oplodnja 

 smokve pomoću ose nije bila poznata. Oni su već obavljali t. zv. 

 kaprifikaciju, koja se još i danas najvećim dijelom u medite- 

 ranskim krajevima obavlja. Kaprifikacija sastoji naime u tome, da 

 se odrezane grane divlje smokve (kaprifikusa) sa muškim cvje- 



