112 



hova mnogobrojna izdanja, kao i to, što su prevođena na više stranih 

 jezika. 



K. bavio se mnogo „biologijskim naučnim osnovama", kao i uopće 

 reorganizacijom škole i prirodopisne obuke i to u svrhu, da „biologijsku 

 obuku" podigne. 



Treba naime znati, da se do g. 1879. prirodopis obučavao i u višim 

 razredima mnogih pruskih škola. Ali strah pred descendentalnom 

 naukom izazvao je naredbu ministra bogoštovlja Falk-a, kojom bi za- 

 branjeno obučavanje prirodopisa u višim razredima svih pruskih škola. 



Protiv te zabrane napisao je K. g. 1900. i 1901. dvije pedagogijske 

 rasprave u kojima zahtjeva, da se „biologijska obuka" opet uvede u više 

 razrede. Prirodoslovno je društvo u Hamburgu na K. predlog štampalo 

 rasprave i nanovo dogovorene these u korist ponovnog uvedenja biolo- 

 gijske obuke u višim razredima, a razaslalo ih je na mnogobrojne nje- 

 mačke stručnjake i školske odbore. Za kratko vrijeme stiglo je na K. 

 gotovo 800 privola od njemačkih učenjaka i učitelja, koji su svi uz njega 

 pristajali. 



Tim pitanjem „biologijske obuke" bavile su se mnogobrojna pri- 

 rodosl. društva, pače i sama gospodska i zastupnička kuća, dok se jeseni 

 1903. to pitanje raspravljalo pred skupštinom prirodoslovaca u Kassel-u, 

 na kojoj je K. završio svoj govor ovim riječima: „Eine Generation von 

 Männern brauchen wir, braucht unser deutsches Vaterland, die mit Klaren 

 Augen und offenen Sinnen in dem gewaltigen Ringen der Nationen die 

 Dinge der uns umgebenden Welt so sieht, so beurteilt, wie sie wirklich 

 sind, und das vornehmste Mittel zur Erreichung dieses großen und ernsten 

 Zieles bilden — das ist unsere innerste Überzeugung — die Naturwissen- 

 schaften". 



Uistinu je K. uspio, pa se biologijska obuka doskora uvela u višim 

 razredima srednjih škola svih njem. država. Baveći se oko unapređivanja 

 prirodopisne obuke, mislio je i na šire krugove pučanstva. Kao upravitelj 

 zool. muzeja u Hamburgu došao je na pomisao, da se posebnim i u tu 

 svrhu sastavljenim zbirkama i širim krugovima podaje neka naobrazba; 

 a da mu je to i pošlo za rukom, svjedoči i uređenje hamburškoga mu- 

 zeja, kojim je od g. 1889. upravljao. 



1 kao organizatora naravoslovnih društava ide ga velika zasluga, a 

 da i ne spomenemo mnogobrojna predavanja, što ih je isprva držao već 

 kao učitelj, a i kasnije kao muzealni ravnatelj. A ono, za čim je tako 

 čeznuo i što mu je uistinu bila svrha i cilj njegova rada za cijelog života, 

 ipak je donekle i polučio, jer je biologiji pribavio ono zaslužno mjesto 

 među drugim prirodosl. disciplinama, koje je zapravo i ide. S. Š. 



