181 



buchen", a u svaku ruku je uspjelo. Dobro bi bilo, da su i ostala istra- 

 živanja naših krajeva pisana u ovom obliku, u žalit možemo, što takvog 

 nešto nemamo i od domaćih autora. 



Morton je kroz godine opetovano posjećivao otok Rab, na kom su 

 već i mnogi drugi botanizirali (među ostalima Borbas, Hire i Nikolić), te 

 o tom i više manjih radnja objelodanio, a konačno ovu monografiju, koja 

 obasiže nuz otok Rab, otoke Dolin, Sv. Grgur, Goli i Prvić te mnoge 

 male školjeve i školjiće. O tom nam području daje Morton u prvom di- 

 jelu ponajprije prikaz literature, zatim crta geologijski i geografijski preged 

 i obazire se na klimu. 



U drugom dijelu govori se o vegetaciji. Morton karakterizuje po- 

 najprije ukupni dojam vegetacije, čije „ogoljenje nije krivnja toliko loše 

 klime, koliko ljudskoga nerazuma, koji je sekundarno poduprt klimom, 

 doveo do današnje golotinje". Prije crtanja samih vegetacijskih formacija 

 razlaže Morton metodiku, kojom se je poslužio, kao i terminologiju u 

 kojoj se drži posve švicarskih prvaka (Brockmann-Jerosch i Rubel).) On 

 razlikuje ove formacije: 



1. Quercus ilex šume. 2. Makija. 3. Garrigue. Pod tim razumjeva 

 Morton ± otvorenu formaciju, koja čini prelaz između makije i kamenjare. 

 4. Šume hrasta medunca. 5. Kamenjare. 6. Pećinsko bilje i bilje po ka- 

 menim ogradama. 7. Mediteranska suha livada. 8. Obalna livada. 9. Bare 

 i jarci. 10. Obalne pećine. 11. Obalni šljunak. 12. Obalni pijesak. 13. Obalni 

 mulj. 14. Haiofitne zadruge na mulju. 



Iza toga slijedi prikaz kulturnog tla i to ponajprije ruderalne flore 

 i korova, a zatim kulturnog i ukrasnog bilja. 



Slijedeći dio bavi se horizontalnim i vertikalnim rasezanjem flore, 

 a na koncu se govori o utjecaju ljudi na vegetacijske formacije. 



Treći dio jest popis sa 792 biljke. Svaka imade točno popisana 

 nalazišta, a dodana joj je i oznaka, kojem flornom području pripada. Po 

 Mortonu je zastupano u flori Raba bilje ovih flornih područja: 



1. Pontsko bilje. 2. Mediteransko bilje. 3. Bilje sa južno-evropskim 

 rasprostranjenjem. 4. Bilje sa evropskim rasprostranjenjem. 5. Transal- 

 pinsko bilje. Za to veli Morton: „Transalpsko florno carstvo nalazi se 

 između alpskog i mediteranskog. Bilje, koje se ubraja ovamo, pokriva 

 se rasprostranjenjem sa banato-insubrijskim područjem t. j. sa područjem 

 kestena i hrasta medunca". 6. Vrste ilirskog kraja transalpskog područja 

 (ilirske vrste) sa arealom „od Hercegovine pa do otprilike južne Kranjske". 



U četvrtom dijelu raspravlja se o fitogeografskom karakteru Raba 

 i susjednih otoka. Pri tom je autor upotrebio takvu metodu, gdje ne ovisi 

 procent pojedinog elementa iz prije navedenog popisa, jer svaka vrsta 

 imade i svoju posebnu numeričku i ekologijsku valjanost. Od 782 vrste 

 255 su mediteranske, dakle 39.54'''ü, no gore spomenutom metodom dobi- 

 vamo 63.8'Vo, što svakako više odgovara, jer mediteranci tvore na Rabu 

 šume i makije (ekologijski visokovaljane formacije). 



U zaključku dolazi Morton do ovih rezultata: 



1. Otoci Rab, Dolin i Sv. Grgur su još i danas posve mediteranski 

 (izuzev u višim partijama submediteransku stepenicu). 



