Predavanja i različiti članci. 



Serodiagnostika u botanici. 



Dr. V. Vouk. 



God. 1890. otkrio je Behring, da u krvnom serumu živo- 

 tinja, u koje je uštrcavan otrov difterije, nastaje protuotrov ili 

 an ti toksin, koji je u stanju, da otrov u životinji ili in vitro 

 neutralizuje. To isto biva i nakon uštrcavanja bilo kojeg živo- 

 tinjskog ili bilinskog toksina, kao na pr. otrova raznih bakte- 

 rija, ricina, abrina i t. d. Krvni ser cijepljene životinje nazivamo 

 antiser ili imunser. Poslije su pronašli, da je takav ser 

 upravo „specifičan", jer djeluje kao antitoksin samo na onaj 

 toksin, koji je životinji uštrcavan. Protiv bakterija se stvaraju 

 t. ZV. bakterioaglutinini, jer su u stanju ove aglutinirati, 

 t. j. u nakupinama sgrušati, ili opet t. zv. bakterio-1 isi ni, 

 koji rastvaraju bakterijske stanice. Slično nastaju pri uštrcavanju 

 raznih bjelančevina precipitini, koji dotičnu bjelančevinu oba- 

 raju kao talog, ili nakon uštrcavanja krvi nastaju hemolizini, 

 koji rastvaraju krvna tjelešca. Sve te tvari, koje se stvaraju na- 

 kon uštrcavanja bilo kakvih otrova ili bjelančevina ili općeno 

 zvanih antigena, zovemo zajednički antitvarima. Ove su an- 

 titvari koloidalne supstance, danas jošte nepoznata kemičkog 

 sastava. Na temelju poznavanja ovih antitvari osnovana je danas, 

 u medicini toliko uvažena seroterapija, t. j. liječenje pomoću 

 imunseruma, koje se je i u ovom ratu pokazalo tako blago- 

 tvorno. 



No spomenuta su se otkrića o antigenima i antitvarima 

 razvila i u drugom smjeru nakon jednog otkrića Rudolf a 

 Krausa u Beču god. 1897. Ovaj je istraživalac pronašao, da 

 imunser obara talog i u filtratima bakterijskih kultura, ali samo 

 onda, ako je bakterija iste vrsti, od koje potječe i imunserum. 



