99 



društvo, koje je bilo prvo zvano, da taj interes za prirodne nauke njeti 

 i budi, jedva da se i osjećalo e postoji; o njegovu utjecaju na kulturni 

 odgoj hrvatskoga naroda nikakova traga; ono nešto malo članova, što se 

 okupilo oko društva, okupilo se najviše toga radi, jer su smatrali, da 

 im je dužnost biti članom jedne kulturne institucije. Pa dok je tako naše 

 društvo jedva životarilo, prirodne su nauke kročile snažnim korakom 

 napred, sazdale su temelje modernom naziranju na svijet, sazdale su te- 

 melje gospodarskoj, industrijskoj snazi naroda, ukratko, one su postale 

 i te kako važan faktor, s kojim se trebalo računati. Naša je želja vazda 

 bila da se djelovanje hrv. prir. društva kao rasadnika prirodnih nauka, 

 što snažnije osjeti kod nas, pa kad smo preuzeli upravu društva, pregnuli 

 smo svom snagom, da se ta naša težnja ostvari. Držali smo se načela: 

 gdje je ljubavi i volje za dobru stvar, tu mora biti i uspjeha, a vjerujte 

 nam, mi smo imali i ljubavi i volje, mi sm-o zasukali rukave i krenuli 

 smjesta na posao. 



Živa riječ najjače se doima čovjeka, ona mu kuca na vrata srca, 

 pa će, nema sumnje, i živa riječ o prirodnim naukama prije doći do srca 

 od mrtva slova, od štampane riječi. Zato odlučismo, da nizom predavanja 

 raširimo ne samo medju našim članovima, nego i medju nečlanovima 

 ljubav za prirodne nauke, da ih nizom predavanja uvedemo u carstvo 

 prirodnih tajni i zagonetki. Naša je odluka naišla u našoj javnosti na 

 dobro razumijevanje, jer su predavanja postepeno privlačila sve više i 

 više slušača. Koncem travnja (dne 23.) priredismo dva predavanja. Dr. 

 Fr. Bubanović besjedio je o prirodnoj i umjetnoj hrani, a dr. F. Tucan 

 bojama ruda i o radiju. 



Prirodu proučavati, nju upoznavati, gdje ćemo lakše no u njoj' 

 samoj, vani, medju kamenim klisurama, na cvjetnim livadama, kraj bistrih 

 potoka, tamo gdje buji i kipti krepak život, gdje nas sve sjeća, da smo 

 i mi sami dio te tako lijepe prirode. Odlučismo prenijeti naša predavanja 

 iz laboratorija, iz kabineta, iz predavaona pod vedro nebo, da na čistom 

 izvoru saznamo, što nam priča priroda. Sredinom svibnja 1914. prire- 

 dismo izlet u Podsused kraj Zagreba, gdje je dr. F. Tucan predavao o 

 geološkim osobinama tamošnjih dolomitnih stijena, a prof. dr. V. Vouk 

 flori podsusedskog kraja. Sredinom lipnja priredjen je izlet u Zagre- 

 bačku goru, na Kraljičin Zdenac, gdje je prof. dr. E. Rössler besjedio 

 ribarstvu slatkih voda, a koncem lipnja eto opet izleta u Zagrebačku 

 goru na »Rebro'<, gdje je prof. dr. A. Langhoffer pripovijedao o nekim 

 organima kod kukaca, a prof. dr. V. Vouk o bojama kod cvijeća. To je 

 bilo koncem lipnja 1914., a što je iza toga slijedilo, znano je svima: 

 zatrubila je ratna trublja, a iza nje eto banske, naredbe od 27. srpnja 1914., 

 broj 4.332, Pr., koja obustavlja djelovanje svih društva u Hrvatskoj i Sla- 

 voniji, pa tako i hrv. prir. društva. 



Nenadani taj dogadjaj jednim je mahom prekinuo sva naša nasto- 

 janja. Osnove naše oko reforme društva, koje su bile tek u zametku, 

 mahom se ometoše. Te su se reforme najviše ticale popularizatornoga 

 rada našega društva. Svi smo osjećali, da o uspjehu širenja prirodnih 



