103 



bilo društvo dozvolu tek 15. veljače 1915. Silan uspjeh »Prirode« tako 

 nas je osokolio, da smo se odvažili na smion pothvat, na osnutak »P o- 

 pularne Biblioteke«. Na taj smo način eto odlučili, da proslavimo 

 i naš društveni jubilej. Kao prva knjiga te Biblioteke izašla je Flamma- 

 rionova »Pripovijest o repatici« i to kao prilog »Prirode«, tako da su 

 svi članovi, te pretplatnici »Prirode« dobili tu knjigu kao dar našega 

 društva. Koje su nas misli vodile pri osnutku »Popularne Biblioteke«, 

 spomenuli smo u uvodu prvoga sveska. »Želimo, — rekli smo tamo — 

 da njom djelujemo u hrvatskom narodu odgojno, da ga uvedemo u onu 

 nauku, koja je danas osovina, oko koje se vrti čitav život čovjeka. Ne 

 smijemo da u doba, kad je sav svijet posvetio najveću brigu prirodnim 

 naukama, ostanemo po strani; treba da i mi kročimo krokom čovjeka 

 željnja saznanja da budemo jaka karika u lancu ljudske zajednice. I ako 

 smo maleni, nismo najmanji, pa nesmijemo biti ni zadnji oko opleme- 

 njivanja čovjekove duše«. 



Prirodoslovci dadoše čovječanstvu velikih djela. Nijhove misli, nji- 

 hovi nazori preporodiše čovjeka, oni ga oslobodiše mnogih zabluda, 

 izvukoše ga iz tmine, u kojoj je lutao i izvedoše ga na svijetlo; prirodo- 

 slovci nema sumnje, imali su, a imaju još i danas velikoga udjela na onom 

 unutarnjem oslobodjenju čovjeka, koje je napokon najvažnije po slobodan 

 razvoj i pojedinca i čitavog naroda. Prirodoslovci su bili vazda stupovi 

 slobodoumlja, koji su za svoje ideje znali i na lomačama pogibati, vazda 

 su bili, kako ono reče jedan francuski prirodoslovac, u službi svoje uzvi- 

 šene gospodarice — istine. Djela takovih prirodoslovaca moćno su oružje 

 protiv svakog ometanja duševnog razvoja, no znatnoj većini našega na- 

 roda ta su djela nepristupna, jer je poznavanje tudjih jezika u nas pri- 

 lično ograničeno. Eto tu sada ima da pomogne »Popularna Biblioteka«; 

 ona valja da unosi medju nas ono najbolje, što imaju u tudjini. Ničim 

 naime ne oskudijevamo danas toliko, koliko baš valjanom prirodoslovnom 

 knjigom. Zato ima »Popularna Biblioteka« zadaću, da nam poda djela 

 iz svih grana prirodnih nauka, djela za opću naobrazbu, koja su izašla 

 ispod pera uvaženih prirodoslovaca. Učenjaci kao Bošković, Mendelejev, 

 Darwin, Lamrck, i tko da ih sve nabroji, ne valja da budu poznati samo 

 po svom imenu, nego po svojim djelima. A kako li su slabo, ili točnije, 

 nikako u nas poznati. Pa isti naši ljudi, sinovi našega roda i plemena, 

 koji su dika i ponos čitavoga naobraženoga svijeta, kako li su oni nama 

 strani! Tudjinac danas više znade o jednom Boškoviću od nas samih, 

 on se klanja pred genijem brata našega. A mi? Tek da ga poznajemo 

 po imenu jedne zagrebačke ulice. Gdje je tu naš narodni ponos, naša 

 narodna svijest! 



Eto dakle golema posla, koji nas čeka i koji valja da obavi najmladje 

 čedo našega društva, »Popularna Biblioteka«. Ali i tu valja ići nekim odre- 

 djenim smjerom, valja takova odabirati djela, koja će mahom predobiti 

 našu javnost i tako je privući k nauci, da je uzljubi kao nešto, što je po- 

 trebno svakom misaonom čovjeku. Mi moramo odgojiti našu javnost za 

 čitanje prirodoslovnih djela, a kad to polučimo, polučili smo i naš cilj. 



