Novi prilozi hrvatskoj flori. 



Napisao Dragutin Hire. 



II. Klek.') 



1. 



Nema u domovini ni brijega ni vrha, koji bi bio toli po- 

 znat, kao što je to tubasti Klek. koji se je osamljen poviše 

 Ogulina nakrivio poput golema zuba i svojim sunovratnim golim 

 stijenama uzdignuo 1210 m. visoko. 



Klek zaustavlja svačije oko iz bliza i daleka i privlači na 

 svoje visine svačije srce, koje poskoči, kad se duša krili nad 

 orografskom panoramom, koju omedjašuje na stotine bregova 

 i vrhova prerazna oblika, veličine i visine. Na njegovu tjenie- 

 nicu vinuli su se obični ljudi, najodličniji planinari, glasoviti 

 geolozi, domaći i strani prirodopisci, pogotovo botaničari, pak 

 ga nije minula i jedna okrunjena glava! 



Bilo je to godine 1838., kad se u Ogulinu zaustavio saski 

 kralj Fridrik August, koji došao ovamo iz Kranjske, a pratio 

 ga na Klek Josip Jelačić, potljašnji ban, koji je tada služio 

 u Ogulinu kao krajiški časnik. Iz Ogulina krenuo je kralj na 

 Rijeku i uspeo se na Velu Učku, a bio je i na Goloj Plješevici, 

 kamo ga je takodjer pratio Jelačić i s kraljem se valjda opro- 

 stio na dalmatinskoj medji, jer je poznato, da je sa kraljem 

 prenoćio u Podpragu. 



Od hrvatskih botaničara bili su dr. Schlosser i Ljudevit 

 Vukotinović prvi, koji su osvanuli na plješivoj glavici starca 

 Kleka, ali i „prvi", koji su strane botaničare upozorili na nie- 

 govu rijetku i zanimljivu floru ! 



') Poslije Kleka slijede Bijele Stijene, onda Ivančica, Usko- 

 čka gora, (Žumberak) i Moslavička gora, a od manjih priloga: iz 

 ljetne i jesenske flore Topuskoga. Od Ogulina do Plitvica. 

 Toplička gora (Martijanec i okolina), Stubičke toplice itd. 



