179 



folia, Cephalanth era alba, C. LMisifolia, San i ćula 

 europaea, Stach ys recta, S. alpina. Sile ne sapona- 

 riaefolia, Valeriana tripteris, Cirsium erisitholes. 

 A d e n s t y 1 e s a 1 1 i a r i a e, V e r b a s c u ni 1 a n a \. u m. 



Od pteridofita živu u šumama Kleka: Aspidium filix 

 femina var. fissidens, A. filix ni as var. crenatum, A. 

 Jobatum; tu je A. dryopteris, Sco lopen dri u m vul- 

 g a r e, A s p 1 e n u m t r o c h m a n e s, A. v i r i d e, P o 1 y p o d i u m 

 vulgare var. commune, P t e r i d i u m a q u i 1 i n u m, f. b r e- 

 vipes koja od Turković-sela seže pojedince i pod Klek. 



F 1 o r u 1 a š u in s k i h čistina. 



Ove čistine nisu na Kleku rijetke, a najavljaju se već dalje 

 Musulin-potoka, no prvenstvo zapada onu čistinu dalje Zorina 

 mira, koja nalikuje više lazu ili plani, kakovih ima i po plani- 

 nama Gorskoga kotara. 



To je mjesto, gdje su Schlosser i Vukotinović prvi 

 puta ugledali svoj Pedicularis brachy odon ta, koju sam 

 vrstu našao obilato i u najbujnijem cvijetu, a druguje sa Chry- 

 santhemum coryrnbosu m, Vicia cracca var. I a t i f o 1 i a, 

 Carduus arctoides, Lilium martagon, L. bul b if erum, 

 Gymnadenia conopea, G. odoratissima, Anacamptis 

 pyramidalis, Epipactis rubiginosa, Achillea mille- 

 folium, A. lanata, A. Clavennae f. intercendens, Iris 

 variegata, Phyteuma orbiculare, Doronicum Croa- 

 ticum, Dianthus monspessulanus, Carlina acaulis, 

 Tofieldia calyculata, Dorycnium germanicum, Ac o- 

 n i tuni adriaticum. 



Florula stijena Podkleka. 



Na ovim stijenama susreta botanik „drugu" biljku, koja je- 

 Kleku pronijela ime na daleko i široko, a to je jaglac Primala 

 Ki taibeliana, koji tu buji u uzanim raspuklinama, zakitivši 

 ih mjeseca travnja svojim mnogobrojnim ružičastim cvijetićima 

 i lisnatim rozetama. 



Ubrao je botanik Kita i bei najprije na nekojim velebit- 

 skim vrhovima, uz koje se poslije prislonio Klek i Pečnik kod 

 Ogulina.') 



') Lj. Rossi bilježi 17 staništa od kojih je najsjeverniji Pečnil^, 

 najzapadniji Laginac, najistočniji Sv. Brdo, najniže je stanište Pečnik, naj- 

 više Malovan (1703 in), u Velebitu. (Ung. bot. BI. 1904., No. 1. i 2.). 



Glasnik hrv. prirodoslovnoga društva. ]3 



