227 



razvoju. Drugi manji zapravo je tek programna, već ranije 

 izašla skica prvoga spisa. Veli to i sam pisac u opasci na 

 str. 24. drugoga spisa: „Die vorliegende Schrift ist nur als vor- 

 läufige Mitteilung zu betrachten. Der Verfasser bereitet eine 

 eingehende Studie über „Erschaffung, Entstehung und Entwick- 

 lung" vor, in welcher manches hier nur angedeutete ausgeführt 

 sein wird . . ." te je prema tome prvi spis tek šira neka eks- 

 plikacija drugoga. S toga razloga i izvješćujem ovdje ujedno o 

 oba ta djela kao o glavnom Wiesnerovu doprinosu teoriji raz- 

 vitka. Prije svega je vrijedno istaknuti, da je posve suvišno 

 bilo opravdavanje autorovo u uvodu, što je „pod stare dane" 

 svoje zakoračio i u ona polja na kojima se dotad — barem u 

 javnosti — nije toliko kretao"'')- Ako ikome onda je sigurno 

 jednome radniku, koji je kroz šestdeset godina marno na pr- 

 vome, neposrednom vrelu posmatrao i proučavao, bez ikakovih 

 daljnjih obzira na „stručnost" ili „nestručnost" dozvoljeno, da 

 iznese i one momente svojih metodičkih i stvarnih bogatih is- 

 kustava, koja imadu i neko šire značenje izvan granica samog 

 dotičnog radnog područja. Ne samo „dozvoljeno" nego upravo 

 potrebno je ovakovo doprinašanje širim, sintetičkim teorijama 

 znanosti sa strane ljudi, koje dolazi, da tako reknemo, iz same 

 „prakse" znanosti. Njihova riječ osvježuje, daje sa prvoga vrela 

 novih pobuda, novih sumnja i novih verifikacija, — premda 

 kasnije i moraju pokatkad pristupiti drugi radnici, tome sinte- 

 ličkom poslu više vikli, da mnogoj stvari dodijele njeno pravo 

 mjesto i odrede njenu pravumjeru. I Wiesnerove ove stvari, — 

 uza svu punoću sadržine i novih istaknutih momenata — nose 

 također obilježja filozofskog dilentatizma, čime ipak stvarna 

 vrijednost doprinosa samoga za se nije ni najmanje dotaknuta. 

 No na te ćemo se više formalne značajke vratiti kasnije; ovdje 

 nam je u prvome redu pogledeti, šta li nam zapravo Wiesner 

 pruža u ova dva principijelno-teoretska spisa? 



U cijelosti su u većem spisu prikupljene i zaokruženo pri- 

 kazane Wiesnerove bilješke, opaske i prigodične refleksije, na 

 koje je dolazio u pogledu općih pitanja razvoja tijekom svoje 

 dugogodišnje naučne prakse. Spontano su se te bilješke na- 



*) Pogotovo, gdje i sam, na kraju ovoga članka nabrojen rad \Vies- 

 nerov na ovome području svjedoči, da on nije ni otprije na tom polju bio- 

 tudinac. 



