245 



ciennesia i srhovite Congeiiae. Valencicnncsia dolazi kojih 30 m. povrh ugije- 

 vne vrste, a pripada vrsti V. Katzeri, koju je opisao C. Gorjanović- 

 Krambergeriz naslaga okolice Mostara, koje Katzer označuje sta- 

 rijim od pliocena. 



Kod Podkraja nalazi se Valencicnncsia u nešto višem horizontu. 

 Srednja grupa naslaga sastoji dakle iz vapnenih lapora, te dosiže de- 

 bljinu od 50 odnosno 100 m. Ona transgtedira prvu skupinu naslaga. U 

 gornjem dijelu umetnuta je do 40 m. debela vrsta pješčenjaka s otiscima 

 lišća i nekom kvadratičnom Congeriom. 



3. Na srednjoj skupini leži transgresivno gornja skupina naslaga 

 Ove se naslage sastoje iz pločastih, žućkastih, vapnenih lapora. U gor- 

 njem dijelu prelaze u slatkovodne vapnence, a ima u njima kod Podkraja 

 i lignitnih vrsta. Povrh njih leži 4 m. debeo sloj konglomerata, a na njemu 

 opet debeo sloj prhkih lapora. Okamina nema. 



Glavno uporište za stratigrafijsko horizontiranje tih, okaminama toli 

 siromašnih naslaga je rod Valencicnncsia, koji je kao karakterističan fosil 

 ograničen na pontijske naslage. Prema tome pribraja autor srednji skup 

 naslaga donjem pliocenu, a donju skupinu s ugljevnom vrstom, koja leži 

 konkordantno pod njima, stavlja na granicu miocena i pliocena. Gor- 

 nja pak skupina s lignitom pripada gornjo-pontičkim naslagama. Zbog 

 toga dolazi Turin a nuždno i u tektonskim pitanjima do različitih rezul- 

 tata od F. Katzera, a potvrdjuje u glavnom nazore Bittnera i Mojsi- 

 s V i c s a. 



Ugljevne naslage Livno— Podkraj i Županjac bile su za vrijeme nji- 

 hova postanka dvije zasebe kotline, koje su naličile približno današnjim 

 snošajima, a stajale su u medjusobnoj svezi. Položaj naslaga u obim 

 tvorevinama je prilično miran. Naslage su borane koncem pliocena, a 

 poslije su još usljedili neki mali lomovi. Ovi su krajevi od eocena do 

 konca miocena bili izvrgnuti erozivnoj djelatnosti vode. Njihov dinarski 

 pravac nastao je već prije taloženja ovih slatkovodnih naslaga. One su 

 taložene već u morfološki pripravljenoj kotlini, čiji se oblik poslije nije 

 znatnije mijenjao. 



M. Salopek. 



Franz Toula: Geologisch-paläontologische Beobachtungen aus der 

 Gegend von Drvar, Peći und Duler in Westbosnien. Jahrbuch der k. k. 

 geologischen R.-A. Wien 1914, p. 621.— 694. Mit drei Tafeln und 25 

 Textillustrationen. 



Ovaj poznati stručnjak, profesor geologije na tehnici u Beću. za- 

 putio se da prouči naslage srednjeg trijasa na tromedji Hrvatske, Dalmacije 

 i Bosne, na zapadu Grahovog polja, pod romatičnom Ilicom planinom. U 

 tri nalazišta — kod sela Peći (Gusto borje veliko i malo), Točilu do 

 Vedošica zapadno od sela Vidovići, Duler kod Tiškovca — sabrao je 

 autor faunu cefalopada, pod vodstvom popa N. Skakića i njegova sina. 

 Njima su ta nalazišta bila već od prije poznata, te se je F. Toula, koji 

 se je već u više navrata bavio trijadičkim cefalopodima, na poticaj M. 

 Skakića dao na proučavanje tih tvorevina. E. Kittl sabrao je u okolišu 

 sela Pečinci kod Arežinog brijega veliku kolekciju cefalopoda, ustupio. 



