106 
Gradnja šišaka. Niz promjena, kojima je podvrzen siskar 
za vrijeme svoga razvoja, zahtijeva shodnu hranu i dovoljnu za- 
štitu za ličinku, kojoj je nježna koža meka i vlazna; s toga će 
onaj sloj šiške, koji ima hraniti mladu ličinku, bili najbliži jajascu, 
a iza njega će se poredati slojevi, koji će joj biti obranom. Na 
prerezu šiške naći ćemo idući od sredine prema površini : 1. hra- 
nivni sloj, 2. zaštitni sloj 3. šiškin parenchym i 4. šiškinu epi- 
dermidu. Prva dva sloja zovu entomolozi nutarnjom šiškom, a 
druga dva vanjskom ili korom šiške. U svim se šiškama nadje 
cijevnih snopića u vanjskoj šiški, blizu zaštitnoga sloja. 
Hranivni sloj šiške sastoji od stanica vrlo tankih i mekih 
stijena, koje su ponešto produžene smjerom radija šiške. Te 
stanice ne nalikuju na nijednu vrst stanica, što se opažaju u 
vegetativnim organima viših biljaka. Njihova je dutina napunjena 
velikom množinom Skrobovih zrnašća, a našlo se je i bjelanko- 
vine; po Prillieux-u i Beyerincku ima u njima i kapljica ulja. 
Debljina toga hranivnoga sloja je u obratnom omjeru s veliči- 
nom ličinke, kojoj taj sloj pruža hranu. Sto se ličinka više raz- 
vija, to više nestaje toga sloja, pa ga valja tražiti u vrlo mla- 
dim šiškama. Lako možemo taj sloj prepoznati, ako ga nakvasimo 
jodovom tinkturom, od koje zrnasca škroba pomodre te se od 
bjelkasta zaštitnoga sloja lijepo ističu. Mnogi su pisci nastojali, 
da prouče hranidbu ličinke Cynipida: Lacaze-Duthiers i Riche 
objavili su svoja opažanja već god. 1854. Radilo se je, da se 
razjasni pitanje: priredjuju li si životinje same mast ili ju pri- 
maju već gotovu u hrani? Drugim riječima, kada hoćemo toviti 
životinje, valja li im pružati već gotovu mast ili mogu li one 
otustiti, a da im se masti ne daje? Pokusi na kralježnjacima 
dali su protivne rezultate, pak je valjalo uteći se kukcima. Dumas 
i Milne-Edwards su pokazali, da pčela upotrebi 3 puta više voska, 
nego li ga u svojoj hrani dobiva, dakle da ona stvara vosak u 
svom tijelu. Lacaze-Duthiers i Riche pravili su pokuse s ličin- 
kama od Cynipida i došli do zaključka, da se škrob, što ga li- 
činke šiškara upijaju, pretvara u mast, kao što se pretvara kod 
pčela slador u vosak. Osim toga ističu ovi motritelji, da ličinke 
šiškara žive u takovim prilikama, kao što ih tovitelj nastoji udesiti, 
da utovi svoju marvu. One žive posve osamljene, uz vrlo slabo 
aktivno disanje, jer do njih može doprijeli samo malo uzduha, 
gibanje im je vrlo neznatno, a borave u potpunoj tami. Sve ove 
