109 
i. pr. u Siskama od Cynips argentea, G. hungarica itd. Sadržaj 
trijeslovine (tanina) čuvat će ličinku od ptičjega kljuna. U mnogo 
slučajeva stiti tvrdoća zastitnoga sloja ličinkinu zipku od nepri- 
jatelja. I osobiti oblik šiške čuva često ličinku od napadača. Kod 
šiške od Andricus eurvator je sitna nutarnja šiška odijeljena od 
vanjske šiške velikom šupljinom, pa će neprijatelj vrlo teško 
moći doseći šiškarovu ličinku svojim svrdlascem. Mnoge su šiške 
kosmate (kao one od Rhodites rosae, Cynips Harligi, Cynips ca- 
put medusae itd.) ; neke šiške izlučuju neku slatku, ljepivu tvar, 
u koju se nametnici prilijepe (kao Cynips glutinosa) ; mnoge 
šiške padaju na tlo pa se medju travom sakriju i prime boju 
zemlje, pa ih neprijatelji ne mogu zamijetiti. Šiške od Neuroterus 
saltans i N. saltatorius imaju čudnovato svojstvo, da skaču. Giraud 
je to prvi put vidio u kabinetu ravnatelja Kollara, u Beču, koji 
je to god. 1857. objavio u „Verhandl. d. zoolog. bot. Gessellsehaft.“ 
I Olivier spominje to čudnovato svojstvo u svojoj ,Historia in- 
sectorum“, ali ne spominje vrsti, kod koje je to opazio. 
Poraba šišaka. Šiške su ljudi od davne davnine upotreblja- 
vali u razne svrhe. Theophrast piše, da su stari Grci upotreblja- 
vali 2 vrsti šišaka za razsvjetu; jedna je vrst ovih šišaka bila 
crna i smolasta, druga okrugla, u sredini tvrda i pokrita mekim 
dlačicama kao vunom. Plinius navodi Theophrasla i dodaje, da 
je okrugla šiška nalik na orah i da zatvara u sebi meki čuperak 
dlaka, koji u lampi gori bez ulja, kao i crna šiška. Kakove su 
to šiške bile, što su Grcima služile za rasvjetu, to se dan da- 
dašnji ne zna. 
Poraba sisakı za bojadisanje i pravljenje crmla. Već Theo- 
phrast spominje, da su hrastove šiške služile za bojadisanje na 
crno. Od toga im i potiče grčko ime *rnatc, kojim su imenom (Grci 
zvali Siske, čadju i gar. Od rimskih pisaca navodi Plinius za 
crnu šišku, da se rabi za bojadisanje: „Haec tingendis utilior.“ 
S toga je Olivier nazvao šiškare, koji proizvode Alepo-šiške : Di- 
plolepis gallae tinctoriae. Tu šišku sabiru i dan današnji u Maloj 
Aziji, od Alepa do jezera Urmia, suše ju u sjeni i izvažaju preko 
Aleksandrette i Trebizonde ne samo u Evropu, nego čak u Indiju 
i Kitaj. Obično pobiru šiške prije nego izadje šiškar. Manje zovu 
u trgovini „Sorian“-skim šiškama, a ljepše su poznate pod ime- 
nom ,Terli.“ U prijašnje su vrijeme rabili ove šiške mnogo više 
za bojadisanje i strojenje koža nego dan današnji, jer se sada 
