127 
Na zapadnoj obali Norveske, nedaleko od Bergena*) otkrili 
su g. 1884. dva slana jezera i to kod Espeviga na otoku Tisnäs 
u Hardanger Fjordu i na otoku Selö 54m daleko od onoga. 
Treće jezero našao je prof. Rasch još g. 1878. kod Eger- 
sunda u južnoj Norveškoj: Ostravik-jezero. Sva tri ova 
jezera pokazuju sasma ista fizikalna svojstva kao i jezera kod 
Szovate u Ugarskoj. 
a) Jezero kod Espeviga je prirodan bassin (Becken), 
jajolik, 300m dug i 170m širok (132.000m?, spram 40.000m* kod 
Medve-jezera), 5m duboko; kanal s branom, dug 45m, sastavlja 
jezero s Fjordom i morem. Kišnica teče s okolišnih šuma i bre- 
gova kao potok u jezero. Dok nije bilo kanala, dolazila je morska 
voda samo za oluja preko nasipa u jezero, pa je voda ishlaplji- 
vanjem postajala sve slanija. Niveau je jezera nešto viši od povr- 
šine fjorda. 
b) Jezero na otoku Selč gotovo je'isto tako veliko, samo 
je pritoka slatke vode nešto veća. 
ec) Ostravik jezero otkrito je 1878.; na površini je 
voda golovo slatka"; duboko je 12m, a u dubljini od 1m je slano 
kao more. 
Sva ova tri jezera pokazuju abnormalno visoku temperaturu 
ispod površine, pa kad je Rasch g. 1878. otkrio Ostravik jezero, 
našao je kamenitu obalu ispod površine svu oklopljenu živim 
oštrigama, dok su ljuske umrlih u kupovima ležale na dnu. 
Uz alge je našao koloniju različnih krustaceja, moluska, anelida 
i dr. Budući da su jezera na Tysnäsu i Selö-u pokazivala istu 
faunu i floru, uredili su i tamo umjetno gojenje mladih oštriga. 
Mladi iz jaja izlaze u ljetnim mjesecima, pak se sjednu na šibe 
od vrba. 160 ernih bova je na jezeru Tysnäs u određenim raz- 
macima. Drže u vodi razapete željezne žice, a na ovima su fa- 
šine od vrbovih šiba, na kojima u toploj vodi visi leglo oštriga ; 
ima tih kolektora oko 3000, koji su gdjekoje godine tako puni 
oštriga, kao da su bili u vapnu. 
Temperatura jezera Espevig na Tysnäsu 
pokazivala je g. 1892. slične osebine kao jezera u Magjarskoj. 
U srpnju g. 1892. bilo je na površini £ = 19:1% Im 31:0, 2m 
*) Isp. Die Warmwasserteiche an der Westküste Norwegens. Von 
Prof. Dr. Häpke. Himmel und Erde, XII. str. 316—321. 
