Apatovačka alkaličko-murijatička kiseliea. 
Vodu iz Apatovačkog vrela istražio je zadnji E. Ludwig g. 
1886. Analiza mu se posve slagala s analizom, što ju je izveo 
g. 1881. Vodu je erpao iz zidanog bunara, što je sizao 5:16 m 
duboko i u kojemu se nalazilo 2:23 m visoko vode. Ova se 
pak. analiza tiče vode, što izvire oko 2 m dalje i oko 2 m 
dublje, nego što je dno staroga bunara. Htjelo se naime zadnjih 
godina potražiti sam izvor, da se izoluje i sgodnije udesi, pak je 
u tu svrhu neposredno uz stari bunar kopana udubina, koja je 
sezala 2 metra pod stari bunar. U kamenoj stijeni te udubine 
nadjeno je oko 10 cm široko zjalo, iz kojega izvire kiselica, ali 
je time stari bunar ostao bez nje. Sada se u slarom bunaru na- 
lazi samo slatka voda. Nema sumnje, da je voda iz odkritoga 
zjala bila u dotjecaju sa starim bunarom (no analize dokazuju, da 
stari bunar nije davao lih ovu istu vodu). Uz otkriti izvor na- 
lazi se otvor, iz kojega periodički kroz nješto vode sukljaju pli- 
noviti mjehuri, koji sastoje poglavito od ugljične kiseline. 
Voda se sada sabire u niskom, od cementa napravljenom 
koritu, odakle se uzima za punjenje u staklenke. Dnevno izvire 
60 do 80 hl. Suvisak neupotrebljen za punjenje boca otiče u 
niže sagradjeno korito, odakle se prema potrebi smrče u kupaone 
i praone. 
Voda toga novoga izvora, koji se sada jedini može uporabiti 
i rabi, posve je bezbojna, bistra, mirisa slabo humoznoga, okusa 
slano-alkalijskog, reakcije kisele ; iz nje se razvijaju plinoviti mje- 
hurići; to je poglavito ugljikov dvokis, jer ih kalijeva lužina 
najvećim dijelom apsorbira. Sumporovodika ne sadržaje ni traga. 
U zatvorenim staklenkama čuva se ta voda izvrsno, te se niti kroz 
mjesece ne muti. Grijanjem razvija obilje plinova, koji sastoje 
gotovo isključivo od ugljikova dvokisa, a voda se sama pomuti 
od istaložena kalcijeva i magnezijeva karbonata, pak reaguje al- 
kalički. 
