168 
rastopina ima po svoj prilici veliku gustoću, pa se je mogla izgubiti brzo 
u morskoj dubljini. Ksenon pače postoji kao tekućina u prilikama tem- 
perature i tlaka, koje su ispunjene od prilike u dubljini od 500m ispod 
površine morske. Kad bi dakle rastopina ksenona imala određenu koncen- 
traciju, on bi se mogao razvijati iz rastopine, pa kako je gustoća tekućega 
ksenona 35, ta bi tekućina imala tendenciju razmjestiti se na dnu mora. 
Helij se dosta topi u vodi, pa je to vjerojatno i za ksenon. Ako se to 
prizna, odmah se može zaključiti na jednu mogućnost, kako je nestalo 
ksenona, a dosljedno i to, da ga može biti na površini Zemlje mnogo 
više, nego što se čini po jako malom omjeru, u kojem ga je u uzduhu“. 
Kako bi protumačio prisutnost koronija, Guillaume prihvaća ne- 
davno iznesenu teoriju polarne svjetlosti od Arrheniusa, koja dovodi 
polarnu svjetlost u svezu s katodnim zrakama t.j. on uzima, da iz Sunca 
izbijaju u zrakama neizmjerno malene čestice materije s velikom brzinom 
i nabite negativnom elektricitetom; te čestice upijaju magnetički polovi 
Zemlje. Deslandres i Paulsenopazili su već prije analogiju između 
spektra polarne svjetlosti i katodnog spektra dušika. Ako je ova teorija 
ispravna, postoji između Sunca i Zemlje neprestana izmjena materije i 
koronij, otkriven u uzduhu, mogao bi biti izravna emanacija Sunca. 
Kad čovjek čita ove misli, mora se gotovo čuditi uspjesima 
metoda astronomičkoga istraživanja. Ne stoji li činjenica, da mi danas 
bolje znamo kemijski sastavak Sunca, nego li Zemlje? Ne mjerimo li di- 
rektno visinu bregova Mjesečevih, a toga ne možemo uraditi kod bre 
gova Zemlje? Nijesmo li otkrili helij i koronij u atmosferi Sunca davno 
prije, nego što su im kemici našli tragove na našem planetu ? Možda će 
se sada i Ksenon naći u velikim dubinama morskim, ako n. pr. knez Mo- 
naka, poznat sa svojih istraživanja o morskim strujama, kod bližnjih 
ekskurzija svoga broda ,princesa Alice“ svrne pažnju svoju na istraži 
vanje morskoga dna i s te strane. 
Ako zaista dolazi k nama direktno materija sa Sunca u obliku ka- 
todnih zraka, nijesmo li se gotovo vratili na stajalište toliko prezrenih 
pristaša teorije emanacije ? Vidi se, da se ljudi poput Newtona, ne smiju 
na laku ruku prosuđivati. No treba istaknuti, da se teorija undulacije 
tijem ni malo ne slabi, sve ako bi se utvr.'ilo, da tvar sunčana kroz 
svemir sveudilj k nama dolazi: oboje biva usporedo. 
(Bra AB) Dr. 0. Kučera. 
Jedna milijarda minuta od početka kršćanske ere. — Godina 1902. 
zanimljiva je tijem, da se je 28. travnja o. g. navršila prva milijarda 
minuta od početka ere kršćanske t. j. od 1, siječnja godine 1. (Poznato 
je, da je početak ere za 4 godine pogrješan). C. Flammarion publi- 
cirao je u B. S. A. F. za g. 1902. nekoliko primjera toga računa. Evo 
jednoga: 
Jedan dan ima 1440 minuta, dakle ima u milijardi minuta 
1000000000 : 1440 dana, a to je — 69444444444 . . . dana. 
Od 1. siječnja godine 1. do 1. siječnja godine 1902. prošlo je, ako 
