172 
+ Hervé Faye. — Nestalo je s obzora francuske nauke jedne od 
najotmenijih figura u osobi Hervéa Fayea, koji je umro dne 4. srpnja 
o. g. Utrnuo mu je život, kao što utrne svjetlost iza lijepa dana, nakon ži- 
vota sretna i puna zaslužnoga rada za naukuijavno dobro svoga naroda : 
umro je u 87. godini života, odlikovan i poštovan od svoga i svih kulturnih 
naroda kao malo tko! ' 
Rodio se je 1. listopada 1814. u Benoit-du-Sault, ušao je g. 1932. u 
„Ecole polytechnique*, a g. 1836. u astronomički opservatorij Pariski 
pod Aragom i Humboldtom i postade astronom. Godine 1843. otkrio> je 
komet, koji i danas nosi njegovo ime. Bilo mu je onda 29 godina. Aka- 
demija mu nauka dosudi Lalandovu nagradu, a država ga učini vitezom 
počasne legije. Četiri godine poslije ušao je u ,institut“. Nešto poslije 
ulaza u akademiju nauka povjereno mu je predavanje geodezije na poli- 
tehničkoj školi. Šest godina kasnije, g. 1834, pozvaše ga u Nancy za rek- 
tora akademije i profesora astronomije na fakultetu nauka u tom gradu 
i tom prilikom postade oficirom počasne legije. G. 1562. dođe na mjesto 
Biota kao član u „bureau de longitudes“, Imenovan glavnim inspektorom 
„de I’ enseignement secondaire“ za nauke, postade 1870. komanderom po- 
časne legije, povrati se g. 1875. opet u politehničku školu na katedru 
astronomije i geodezije. Jedan čas određen za nasljednika slavnomu Le- 
verrieru (Y g. 1877.) u direkciji opservatorija, bude od ministra Bardouxa 
imenovan glavnim nadzornikom viših škola, koju je službu izvršivao do 
g. 1888. Jedno je vrijeme bio i ministar nastave. 
Naučni je rad Fayev neobično velik i raznolik. Kao astronom radio 
je oko usavršenja metoda za opažanje na instrumentima: on je bio jedan 
od prvih, koji su upotrijebili fotografiju i elektricitetu za motrenje zvi- 
jezda. Njegov „zenitalni kolimator“ prihvaćen je na Pariskom opservato- 
riju. Ali Faye se nije zakopao u opažanja i računanja astronomska, nego 
se je, poput svojih učitelja i zaštitnika Araga i Al. Ilumboldta, s ve- 
likim uspjehom bavio s dnevnim problemima nauke: pitanja o prirodi 
kometa, o krijesnicama, o fizičnoj konstituciji Sunca i o mehaničkim 
problemima, potaknutim gibanjem sunčanih pjega, kod kojih je veoma 
duhovito upleo u raspravljanje i meteorologiju našega planeta, zaoku- 
pljala su redom njegov duh. Na osnovi novijih obreta astronomije i fizike 
opet je na časno mjesto u nauci podigao raspravljanje o kosmogoničkim 
pitanjima. Tu ga je vodila neobično briljantna misao, a pomagao rijedak 
dar jasnoga prikazivanja; njegova knjiga „Origine du monde“ (2. izd. 1835.) 
ostat će u tom pitanju jedna od najboljih. Njoj o boku stoje njegovi 
„Cours d’ astronomie de V Ecole polytechnique“ (1881.—1883.) u dva sveska 
mimo druge važne radnje. Do svoje smrti ostao je predsjednik među 
narodnoga geodetičkoga udruženja. 
No ni populariziranju astronomije nije uskratio svojih izvrsnih sila! 
Mlado francusko astronomičko društvo pozvalo gu je u trećoj godini svoga 
života na predsjedničku stolicu (za g. 1889. i 1890.). Odličnim svojstvima 
duha svoga dodao je Faye u tom društvu i svoje plemenito srce: on je 
bio uvjeren, da na tom mjestu čini dobro djelo, koje će koristiti napretku 
nauke i općene prosvjete i on je u jednom od svojih prvih krasnih govora 
