174 
dobljiva ustrajnost, marljivost i energičnost. Malo je bilo ljudi, koji su 
toliko radili, koliko on. Medju njegova simpatična svojstva ide i njegov 
živi interes za javnost. Ali, ako svaki čovjek ima dobrih, ima i zlih strana. 
I Virchow je imao zlih strana. Bio je previše samouvjeren. On je držao 
samo do onoga, što je učinio on ili oni, koji su uz njega pristajali ; što 
su učinjli njegovi načelni protivnici, za njeg nije ni postojalo. To ga je 
činilo u nekoliko nesimpatičnim. No to nije njegova jedina mana. On se 
je pačao u sve, a nije bio ni dosljedan. Nije bilo toga, o čem on nije htio 
i mogao govoriti. Pačao se je u sve i sva. O svačem je samouvjereno 
izricao svoje mnijenje i nije mario za razloge protivnika; to je bilo zlo, 
jer je bio velik auktoritet. 
Virchow je nekada bio skroz i skroz napredan. Poslije je postao 
velik natražnjak u svakom pogledu, te je svojim velikim auktoritetom 
smetao slobodnom razmahu prirodnih nauka. Ova su njegova zla svoj- 
stva bila uzrokom, da je s mladjim i naprednijim elementima skoro čitav 
život vodio živahnu borbu. Pod svoje stare dane gledao je, kako se po 
malo napredovanjem nauke ruši ono, što je gradio — ali nije popuštao. 
Za njegovoga se života nije mogao potpuno i objektivno ocijeniti 
njegov opsežni rad. To će se moći učiniti istom sada poslije njegove 
smrti. Svakako se može reći, da Virchow spada medju prvake prirodne 
nauke i najznamenitije ljude druge polovice prošloga vijeka. 
Stjepan Ostermann. 
Tragovi oledbe u našem kršu. — U polemici, koja se zametnula u 
„Glasniku“ (XIII, br. 4—6) izmedju gg. Gorjanovića i Hranilovića poradi 
nekih „problema“, spomenuto je i pitanje o nekadanjoj oledbi našega krša.) 
Prisustvujući iz daleka toj raspri, veselila me je, jer sam znao, da će iz 
nje vrenuti iskra istine; a ta je nužna u svim pa i u prirodnim naukama. 
No kako je raspra bila nešto oštrija, možda se u odgovorima zaboravilo 
precizirati riječi ,naš krš“. Cini mi se, da ih je g. Gorjanović uzeo u strogo 
političkom smislu, t. j. da je govorio o kršu Hrvatske i Slavonije, dočim 
ih je g. Hranilović protegnuo i na Dalmaciju, pa donekle na Bosnu, Her: 
cegovinu i Crnu goru. Ako je tako, onda je među njima nastalo bilo neko 
nesporazumljenje, pak bi imao pravo i Gorjanović i Hranilović. Nastojat 
ću, da to dokažem. 
Penck, jedan od najznamenitijih istraživaoca starih ledenjaka (gle- 
čera), vodeći na naučnu ekskurziju članove sveučil. geogr. instituta god. 
1899.2) po kršnim krajevima, dospio je i do pod Orjen (1895 m.) na dalma- 
tinsko-ernogorskoj međi. Iz ravnine Vrbanja vidio je, kako se sa istočnih 
brda spuštaju pošumljeni hrptovi, lijepe morene, sve do 1000 m. a. v. 
1) Držim da ne može biti prepirke glede izraza ,krš“ ili ,kras“; 
narod naročito u Hercegovini kaže samo „Ars“, dok riječi „kras“ nema. 
2) N. Krebs u. Fr. Lex: Die Excursion der Mitglieder d. geograph. 
Institutes nach Bosnien, d. Hercegovina u. Dalmatien. Bericht d. Ver. d. 
Geogr. a. d. Un. Wien. 1899, pag. 112-113. 
