459 
do te točke i tim svoje ime ovjekovječiti. No s više se strana istaklo 
pitanje, jesu li gotovo nadčovječni napori odvažnih ljudi i golemi troškovi 
u pravom omjeru spram cilja, za kojim se ide? Ako i jest istina, da se 
sjeverni pol jamačno ni čim osobitim ne odlikuje od drugih točaka ze- 
maljske kugle, kao što ni ekvator, pa da ljudski rod ne će ni materijalne 
ni naučne koristi imati od toga, ako koji smrtnik jedan put stane baš 
na krajnju točku zemaljske osovine, istina je i to, da je za ljudski rod 
u neku ruku point d'honneur, da pozna potanko bar Zemlju, koja mu je 
u neizmjernom svemiru određena za postojbinu, sve ako se i smetne s 
uma plemeniti sport i težnja za slavom u smionih ljudi, koji hoće da 
izvedu baš ono, što je najteže. 
Pa zaista se već raspravlja o novim osnovama, spremaju se 
nove ekspedicije, makar da posljednje baš nisu uspjele. Najvažnija kao 
da je u ovaj čas osnova amerikanskoga kapetana Berniera. On hoće 
da pođe stazom Nansenovom. Brod građen nalik na ,Fram“ treba da 
pođe kroz Behringovu cestu, da se umrzne u ledu sjeverno od zapadne 
Amerike, pa da ga neprestana struja toga leda tjera k sjevernom polu! 
Kako je ishodište ovoj osnovi još više na istok od ishodišta Nansenove 
ekspedicije, vjerojatno je, da će ju put voditi još bliže kraj pola. Kad 
bude brod polu najbliže, poći će s broda ekspedicija po ledu, pa će u raz- 
macima od 1 engl. milje smjerom k polu urediti skladišta za provijant u 
obliku stupova od aluminija zakopanih u led. 
S pomoću telegrafije bez žica bili bi ljudi ove ekspedicije u nepre- 
kinutoj svezi s brodom. Tek kad bude ova cesta etapa gotova sve do 
male daljine od pola (50 engl. milja), onda bi vođa ekspedicije sam pošao 
s broda, da s pomoću sila relativno još neoslabljenih od posljednje po 
staje prodre do samoga pola. — 
Možda ne će proći ni prvi decenij dvadesetoga stoljeća i problem će 
sjevernoga pola biti riješen s pomoću tehničkih pomagala čovjeka, koja 
se baš sada neobično snažno usavršuju. 
(Po „Die Zeit“ br. 5. od g. 1902.). 
Dr. Oton Kučera. 
Trag oledbe na Velebitu ? — Pregledavajući pobliže specijalnu kartu 
(Zona 28, kol. 13; Medak) naišao sam 2'/, km. sjevero-zapadno Sv. Brdu 
na udubinu, koja bi odgovarala obliku „kara“ ili ,cirkusa“ — koliko se 
može razabrati na karti. , Kar“ je u neku ruku bio izvor ledenjaku (gle- 
čeru) pak ga uzimaju danas za važan faktor kod određivanja nekadanje 
oledbe. Ovaj naš ,bunjevački kar“ ima strme stijene, oblik mu je ponešto 
eliptičan, a otvoren je prama sjevero - zapadu. Južna stijena dopire do 
1658 m. apsolutne visine, a ravno dno njegovo ima od prilike apsolutnu 
visinu od 1250 m. Iz njega je izlazio ledenjak, koji je dakako bio kratka 
života, jer se je topio došavši u niže a toplije krajeve, a njegova je voda 
tekla dolinom, kojom i sada teče potok uza selo Raduč. Razumije se, da 
su to kombinacije, koje će trebati dokazati ili oboriti podacima crpljenima 
na licu mjesta. 
Dr. A. Gavazzi. 
* 
