Bioiogìjsko znamenovanje hibridacije i 

 Mendelova pravila. 



(Predavanje u mjesečnom sastanku hrv. nar. društva dne 20. studena 1902.) 



Kako se s naše strane izusti riječ „evolucija", a navlastito 

 kad govorimo o filogenetičkoj evoluciji, tko ne pamti, kako se 

 među slušačima neprirodoslovcima redovno nalazi brojnih skep- 

 tika, koji pri tome klimaju, kadšto i nekako porugljivo klimaju 

 s glavom. Ne pojmim zašto. Kad govorimo ob ontogeniji, nitko 

 ne sumnja, da ona odista nije drugo nego razvitak, evolu- 

 cija individuja. Ne sumnja poradi toga, jer mu se ta evolucija 

 odigrava pred očima, ona mu je u dohvatu direktnoga motrenja, 

 ili pada u područje jednostavnoga eksperimenta. Kad od jajeta 

 bude pile, ih od sitne klice, što je u sjemenci, nehotična, tankovrha 

 jela, ili iz jajašca kojega kukca iznajprvo ličinka, pa onda kukuljica i 

 najposlije imago, ili od jajeta žabina najprije repat poluglavac, od 

 njega tek bezrepa žaba — onda nikome nije ni na kraj pameti 

 da sumnja, te se u svim tim slučajevima radi o evoluciji. — Kad 

 mi pak prirodoslovci, a s nama tek po gdje koji filosof (ovo 

 razlikovanje nema doduše puno smisla, jer smo i mi prirodo- 

 slovci filosofi, a bilo bi samo na uhar stvari, kad bi i svi filosofi malo 

 dublje zavirili u prirodne nauke — jer međe između prirodnih 

 nauka i filosofije faktično nema — „Die Grenzen siviscìien Phìlo- 

 sopJde und Naturwissenschaft sind flüssig; sie sind es von jeher 

 geivesen", kaže botanik filozof ReinJce) — kad mi, hoću reći, tvr- 

 dimo, da i filogenija nije drugo nego proces evolucioni, da je 

 napose do današnje silne mnogoličnosti organizama došlo pola- 

 ganom evolucijom, koja i u ovaj mah traje i sveudilj nove oblike 

 proizvodi — onda nam se na prosto ne vjeruje, ili nas barem s veli- 

 kom skepsom sretaju. A zašto ? Ja mislim samo poradi toga, što 

 se filogenetička evolucija ne da tako lako direktno motriti i pra- 

 titi kao ontogenija, a u dohvatu eksperimentalnoga dokaza tek 



