u 



vidimo, samo i>ojavi zanimljivi i gojiteljii dobro došli, nego su 

 veoma važne i [)ü čislu nauku biologijsku. One nas vode do 

 riješenja znamenitoga biologijskog problema o postanju vrsta, m- 

 njcteta Ud., u opće noviìi ohlilai u orjjansJMm svijetu. 



Prema današnjem slanju nauka četiri su skupine pojava, 

 koje moramo smatrati uzročnim faktorima kod postanja novih, 

 hereditarno fiksiranih oblika. Tu imamo najprije varijacije u širem 

 smislu, (incl. De Vriesove mutacije i Koelickerove heteroyenczc), za 

 tim prilagodbe, onda križanje ili hihridaciju i napokon selekcija, 

 koja može da sudjeluje sa svakim od spomenuta tri faktora. 



Našom će biti zadaćom, da iz bližega analizujemo zname- 

 novanje Idhridacije — a o drugim ćemo faktorima eventualno 

 drugom kojom prilikom progovorili. Među tim prije nego na sanui 

 stvar prijeđemo, bit će dobro, da koju reknemo o Jiereditarnoj 

 konstanciji organizama, prema kojoj mi gradimo i shemata za kla- 

 sifikaciju organizama. 



Obilježja se to sicr/urnije hereditarno prenose na potomke, .što 

 sa generalnija, opsežnija : od kralježnjaka u\ijek bude kraljcžnjak, 

 od ribe uvijek riba, od ptice ptica, od sisavca sisavac, oil gim- 

 nosperme gimnosperma. Hereditarna konstancija vidi se i u nižim 

 kategorijama, sve do t. z. Linneovih vrsta. Među gimnospermama 

 primjerice postat će od jedne konifei'e uvijek opet konifera, oil 

 jedne taksacije uvijek taksacija, od laksusa uvijek taksus, a od 

 jele (Abies pedinata) uvijek jela — • baš tako, kako će od glo- 

 davca među sisai'ima uvijek izaći glodavac. od roda Felis 

 uvijek Felis, a od viste Felis Leo uvijek lav. Nego Linneove vrste 

 nijesu sadnja kategorija ; mi razlikujemo još i subspeciese, varije- 

 tete, rase, pa i ove mogu biti hereditarno fiksirane. Uzmite rase 

 pasa: jazavčara, kudronju (Pudel), hrta itd. I s rasama je ljud- 

 skim tako : crnac, eskim itd. hereditarno su fiksne rase ; a tko 

 ne će lučiti Španjolca od Skandinavca ili Engleza? A tko ne će 

 prepoznat Židova ? „Die Jaden sind ein klassisches Beispiel für 

 die Vererbharkcit der Tiassenmerkmale" — veli Reinke. Tendencija 

 za hereditarnotn konstancijom ide još dalje. Mi se vai-amo, dok 

 mislimo, da smo vrstu ili varijetetu ili rasu kao takovu, dakle 

 biće njezino, iscrpili do kraja sa toliko ili onoliko diagnostičkih 

 obilježja. Osebine sežu do u najtanje tančine organizma, do 

 minucijoznih crta lica njegova, do njegova karaktera, do njegove 

 inteligencije ; značajke su se te hereditarno sačuvale kroz vije- 



