13 



tizmu cvjetova relativno rijetko biva. Među vertebratima dakle 

 za pravo postoji samo hibridacija; nego rai ipak govorimo o 

 čistoj oplodnji, o „Inzuchtu" već u onim slučajevima, gdje se 

 seksualno združuju, recimo, individuji jednoga legla, ili potomci 

 jednoga roditeljskog para, ili dapače individuji, koji pripadaju 

 jednoj t. z. čistoj rasi. Jasno je dakle, da su za biologiju poj- 

 movi : hibridacija i čisti rasplod relativni i kvantitativno vrlo 

 radioni prema tome, združuju li se seksualno individuji jedne ili 

 različnih rasa, ili individuji različnih vrsta, odnosno rodova. 



Što su dalji rodbinski odnošaji između dvaju individuja, 

 to težom postaje hibridacija te je moguća samo do neke odre- 

 đene međe, prijeko koje nikako ne ide ; a zanimljivo je svakako, 

 da i prije nego se ta skrajna međa dosegne, hibridacijom dobi- 

 vamo individuje, kojima ne dostaje mogućnosti rasplođivanja, koji 

 su dakle jalovi, kao n. pr. među sisarima mule, a među biljkama 

 različni Fcr?>rtsc?fm- bastardi. Istina je svakako, da su među bilj- 

 kama vrsni bastardi redovno podobniji rasplođivati se, nego među 

 životinjama. 



Prije nego razmotrimo, kako hibridacija može da bude zna- 

 menit faktor kod postanja novih rasa i vrsta, bit će dobro, da se naj- 

 prvo upozvamo s t. z. Menđelovim pravilom. 



Grgur Ivan Mendel rodio se od imućnih seljačkih roditelja 

 g. 1822. u austr. Šleskoj. G. 1843. stupi u Augustinski samostan u 

 Altbrunnu, te bude 1847. reden za svećenika. Izučavajući od 

 1851. — 53. u Beču fiziku i prirodopis, vrati se u svoj samostan, 

 bude učiteljem realke u Brnu, kasnije opat, a umrije 1884. U 

 samostanskom vrtu izvodio je znamenite pokuse o hibridaciji 

 radićniJi rasa graška [Pisum sativum) i publicirao rezultate u kla- 

 sičnoj raspravi „Versuche über Pflanzenhybriden " g. 1866. Bit će, 

 da je pored Koelreuterovih istraživanja o bastardima radnja 3Ien 

 (Jelova najznamenitiji prilog poznavanju hibrida, pak je za čudo, 

 da se do u naše dane za tu radnju gotovo ni znalo nije. Danas 

 je — pošto je došla do zaslužena glasa u povodu publikacija 

 De Vriesa, Corrensa, Tscliermaka i dr. — primljena u Ostivaldovu 

 zbirku „Klassiker der exacten Wissenschaften". Pomenuti su i stra- 

 živaoci potvrdili u glavnome ispravnost nauke Mendelove i napose 

 eksperimentalno uglavili eksistenciju vrlo interesantnih i biolo- 

 gijski znamenitih prilika, što ih prikazuju biljni hibridi, i koje 

 se danas općeno označuju kao Mendelovo pravilo. 



