16 



Naravno je, da se potomci druge i treće skupine ne mogu spo- 

 Ijašno razlikovati, jer je kod potonjih rccesiimo obilježje latentno. 

 Ciste rase proizlaze iz kopulacije jednakih obilježja, dok su ne- 

 čiste produkt kopulacije nejednakih elemenata. Nužna je kon- 

 sekvencija i to, da će napokon rezultirati samo čiste rase i 

 to poradi povrata (Rückschlag), ako prve bastarde kod rasploda 

 prepustimo same sebi. 



Mi smo čuli, da prema Mendelovu pravilu bastard uvijek 

 prikazuje od jednoga para obilježja samo jedno, dok je drugo la- 

 tentno. To je princip disjunlicije. Da jedno obilježje dominirati 

 može, bijaše već davno prije Mendela poznato kultivatorima. Nego 

 da jedno isto obilježje u svim slučajevima i kod svih rasa, koje 

 ga imaju, dominira — to je znamenit obret Mendelov. 



Druga jednako važna i po Mendelu konstatirana opstojnost je 

 ta, da se pojedine rase graška međusobno razlikuju samim parovima 

 obilježja, a da svaki takt par sadrži jedan dominantni član. Ovu za- 

 konitost zove Correns „principom prevalencije^ . Razumije se samo 

 od sebe, da se rase mogu razlikovati ne samo n jednom nego u 

 isti mah u više liarova obilježja, a organizacija bastarda bit će 

 \)YQV[\2i iome \ zamršenija. Ccrrews kaže doslovce: „što više parova 

 obilježja roditelje luči^ to rjeđi moraju biti čisti povrati (Rück- 

 schläge), te će se kod jednoga para obilježja popriječno naći 

 između 4 individuja, kod 2 para između 10, kod 3 para između 

 61 individuja". 



Ovo, što iznesosmo, čini od prilike jezgru Mendelove nauke, iz 

 koje nužno proizlazi, da se bastardi između rasa tijekom genera- 

 cija izvjesno moraju povratiti u oblike svojih roditelja. Vrijedi li 

 Mcndelovo pravilo sa svim općeno, mučno je reći. Činjenica je, 

 da su ga pozniji istraživaoci u bitnome mogli potvrditi ; ali je 

 činjenica i to, da se sve prilike, što ih kod bastarda opažamo, ne 

 dadu glatko dovesti u sklad s naukom Mendelovom. Ta Mendel 

 jer već sam naišao na po gdje koji nesklad i to kod bastarda Hieraci- 

 iim-a. De Vries mogao je potvrditi i pravilo o disjunkciji (ili kako on 

 kaže: loi de disjonction des hybrides) i pravilo o prevalenciji. Među 

 tim je teško reći, vrijedi li Mendelovo pravilo za bastarde između vrsta. 

 Princip disjunkcije jednoga para obilježja potvrdio je do duše 

 De Vries za bastarda između Melandrt/um album i 31. rubrum. 

 Obrnuto našao je Correns — potvrđujući u bitnome nauku Men- 

 delovu — i kod graška parova obilježja bez dominantnog člana 



