18 



mukinje i jarebike) sa perastim lišćem. Taj bastard ne odgovara 

 principu disjunkcije, jedno obilježje nije recesivno, drugo domi- 

 nantno, nego obilježja su miješana u toliko, što je lišće perasto- 

 ucjepkano, drži dakle sredinu između S. Aria i S. Aucuparia; 

 a što je vrlo važno, taj oblik lišća nije Jconstantan kao kod rodi- 

 telja, nego oscilira između čitave plojke i djelomično perasto- 

 ucjepkane. U tome dosta znatnom varijabilitetu vidi ReinJcc 

 dalju osobinu species-bastarda, a s obzirom na to, da se kod 

 hibridacije javljaju i sasvim nova obilježja, bivaju bastardi neis- 

 crpivim vrelom novih oblika. In puncto bastarda Sorbus hyhrida 

 moglo bi se prigovoriti, da nije konstantan, jer po Focke-u nje- 

 govi potomci nikli od sjemena prikazuju opet povrat od Česti na 

 S. Ana, od česti na 8. Aucuparia. Nego za to ima dosta drugih 

 primjera, gdje su bastardi konstantni, reprezentiraju faktično he- 

 reditarno fiksne oblike, te po tome odgovaraju našem pojmu 

 vrste. To vrijedi n. pr. za Medicago media (= M. saliva X f«^- 

 C(ita), pa za brojne tipove u rodovima Salix, Rubus, Hieracium etc. 



Dakle je posvema evidentno, da je hibridacija u istinu fak- 

 tor, koji i u sadašnjosti, pred našim očima, vodi do postanja no- 

 vih vrsta. To su vrlo odlučno naglasili bili već Kcrner (u i-ad- 

 njama : Können aus Bastarden Arten werden ? i Pflanzenleben 

 IL SV.) te Weismann (Die Bedeutung der sexuellen Fortpflan- 

 zung für die Selectionstheorie). 



Kod daljega obastajanja vrsta postalih hibridacijom (Erhal- 

 tung der Arten) može dakako da znatnu ulogu igra i selekcija, u 

 toliko najme, što nastoji, da dobro adaptirane vrste sačuva, a zlo 

 adaptirane istrijebi. Važnost se selekcije međutim ne smije pre- 

 cijeniti. Reinke kaže, da ona nije prirodna sila, koja bi podobna 

 bila, da pozitivno nešto stvori ; filosof Ed. Hartmann zove 

 selekciju tek „negativnim uvjetom" daljega obastajanja oblika, koji 

 su iz drugih uzrolca potekli, a od prilike na isto izlazi i mišljenje 

 Neo-Lamarekovca Wettsteina, koji znamenovanje selekcije — 

 barem u prirodnim prilikama, — drži podređenim, indirektnim, 

 jer za pravo samo istrebljuje ono, što nije podobno, da obastaje 

 u borbi za opstanak. 



A. Heinz. 



