23 



jeseni nestašicu hrane, pa se zaputile prama jugu. Mi moramo 

 najprije istraživati, nije li kod nekih ptica taj običaj selenja razvit 

 slabije, tako da ćemo onda moći one ekstremne oblike, naiine 

 selenje pravih selica, izvesti iz ovih neznatnijih početaka i tako 

 čitav pojav selenja iz poznatih i lako shvatljivih oblika protu- 

 mačiti. Vidit ćemo, da možemo na taj način zbilja doći do 

 rezultata. 



U prvu rpu, naime u stanarice, ubrajamo sve one ptice, 

 koje svoga boravišta ne ostavljaju. Ovamo se broje vrabac, sje- 

 nice, tetrijebi itd. Ubrajamo ovamo n. pr. i crnu žunu, a ipak 

 se već kod ove ptice pokazuju prvi počeci selenja, zapravo ski- 

 tanja, da se jasnije izrazimo. Zimi je naime crna žuna prisiljena, 

 da veće komplekse šume oblijeta i to poradi toga, što hrana nije 

 tako obilna kao ljeti, ne nalazi ju više na svakom drvu, već samo 

 u više manje trulom drveću, koje mora tražiti. No to očito 

 nije ništa drugo nego prvi početak selenja. Jer ako pomislimo, 

 da taka ptica stanuje u maloj šumi, nastupila bi zimi za nju 

 skoro nestašica hrane i ona bi se morala preseliti u drugu, 

 možda i u treću, pa i četvrtu šumu, da se prehrani. Iz stana- 

 rice bi na taj način postala skitnica, kao što je to slučaj kod 

 mnogih vrsti djetlova tako n. pr , samo da jedan primjer nave- 

 demo, i kod naše zelene žune. Ova se ptica, čim su joj mladi 

 ostavili gnjezdo, počinje skitati bez ikakvoga stalnoga smjera amo 

 tamo ravnajući se pri tom očito samo po svojoj potrebi. Kad na 

 kojem mjestu ne nađe više dovoljno hrane, polazi dalje te se 

 na drugom opet nastani. Katkad pače, ako ima hrane u izobilju, 

 ne skice se ni zimi. 



Iz toga izlazi, da jedna te ista vrst ptice može biti sad 

 stanarica a sad skitnica, pa da se je navika skitanja razvila iz 

 običnoga letanja za traženje hrane, da se je pače jz toga razviti 

 morala, čim se je koja vrst preselila iz toplijih u hladnije kra- 

 jeve. Pojedini su se individuji onda morali zimi skitati, da se 

 prehrane; to se svake godine ponavljalo i tako seje iz toga razvila 

 navika, tako da su se skitali i za blage zime, kad bi se bili 

 mogli eventualno za nuždu i na svom prvobitnom obitavalištu 

 prehraniti. 



No budući da se, kako znamo, i navike prenose na potomstvo 

 od jedne generacije na drugu to više, ako od njih ovisi eksisten- 

 cija individuja, morala se je ta navika sve više i više učvršćivati, 



