70 



stima gdje izlaze iz tamnih krajeva, vide se osobite trouf,daste 

 pjege ; u točkama, gdje se sastaju, pjege su okrugle. To je 

 sasma točna slika, koju bi pokazivao logičan sistem natapanja 

 vodom. 



No te okrugle pjege po Lowellu nisu jezera, jer one ne po- 

 staju vidljive tijem, što im se uveća površina dolaskom vode, 

 nego tijem, što im se mijenja boja: one postaju tamnije, kako 

 to sobom nosi boja vegetacije. Ova promjena boje dolazi isa ta- 

 ljenja snijega, kao i pojava kanala. Te su pjege dakle krajevi 

 vegetacije, plodne oaze poradi nakvašenja vodom u sred prostra- 

 nih pustinja i nijesu bez svrhe. Ista je svrha i kanalima. Uzeti, 

 da su oni učinak slučaju bilo bi isto kao reći, da slučajna zbirka 

 brojeva može dati tablu multiplikacije. Ni kanali nisu po LoAvellu 

 putovi vode ; on u njima vidi polja, umjetnim načinom natopljena 

 vodom, oplođena uskim tracima vode, koji ih presijecaju. — Iz 

 toga izvodi Lowell dva zaključka: 1. mogućnost općene napu- 

 čenosti ovoga planeta i i2. da je on sada napučen nekim oblikom 

 lokalne inteligencije. 



Godine 1900. izišao je II. svezak anala opservatorija Lo- 

 wellova sa 300 strana u sjajno opremljenom kvartu. Ovaj su put 

 opažači imali bolji instrument : refraktor od 24" od Glarka, no 

 među opažačima sada nema Will. Pickeringa, pa su resultati 

 ovdje priopćeni, zasluga ravnatelja Lowella i Douglassa. Diskusi- 

 jom ovih resultata dolaze opažači do zaključka, da i pojave ove 

 opozicije potvrđuju njihovu hipotezu, koja kanale i tamne pjege 

 u opće pripisuje vegetaciji i vlagi; koja ju izvodi. Opažači su 

 175 puta motrili terminator planeta, mjerili i shkali velik broj 

 projekcija, koje potječu od visokih oblaka rasvijetljenih suncem, 

 a i od uvala, koje potječu od tamnih krajeva, pa izvode ovo : 



G. 1894. bile su te projekcije oko 40." južne širine u Mar- 

 tovom prosincu, dakle se može nagađati, da je tada ekvator 

 topline bio negdje u toj širini. 



G. 1896. u veljači Marta, bio je taj isti ekvator kod 30." 

 južne širine. 



Čini se, da atmosferička struja u visini puše od ekvatora 

 topline prama polovima. Opazili su naime, kako se oblaci u 

 veljači Martovom g. 1896. premještahu od juga k sjeveru pola- 

 zeći od ekvatora topline u visini od 8 — 15 engl, milja brzinom 

 od 18*7 milja u satu. Čini im se, da su konstatirali i ci- 



