118 



koje pripadaju rodovima Vriesea, Nidularium, BiUbergia, Aechmca i dr. Svi 

 reprezeiitanti tih rodova imaju u ružice sabrano lišće širokih, tokovitih 

 baza, a u tim tokovima ima redovno vode, kadšto u znatnim kvantitetiina, 

 koja potječe od oborina. (Predavač demonstrira seriju bromeliaceja iz kr. 

 botan. vrta, koje u tokovima lišča podržavaju puno vode, pak su pouzdano 

 u domovini svojoj kotilišta moskita.) 



Pored Anojilieles-ličinka živu u vodi bromelija i ličinke drugili hitli- 

 cida, onda različni krusfaceji, 'Tifulidi, Nematoccri etc., dapače i ličinke ku- 

 kaca, žaba, onda ima terestričkih Planarija med lišćem etc. — tako, da 

 su Bromelije pravi pravcati akvariji i terariji u isti mah. 



Lutz dosta opširno opisuje, kako je sabirao materijal, i kako si je 

 kod kuće odgajao čitave čete različnih šumskih moskita, koji se kote u 

 hromelijama. Vrijedno je valjda, da se iz njegove radnje spomene još ovo: 

 šumski moskiti bodu u svako doba dana; to vrijedi i za Auophcles Lutzii, 

 premda ovaj najvoli predvečerje. 



Zanimljivo je nadalje, da se šumski moskiti najprije jedan po jedan 

 javljaju, a za plijenom ih pouzdano vodi samo »juh, jer primjeiùce naj- 

 prije napadaju ljude i životinje uznojene. Malo pomalo biva ih sve više, 

 tako te se domala čini, da je čitava šumska četa alarmirana. Moguće je, 

 da se i brundanjem svojim na daleke distance alarmiraju, dok pouzdano 

 vidni organi ne igraju nikake v;loge kod tog Veryattcnmga. — Kao koti- 

 lišta moskita dolaze u Braziliji — a valjda i u drugim trop. krajevima 

 — još pored bromelija u obzir ovima srodne Eriocaiihiceac, koje živu na 

 vlažnim terenima i u močvarama. I u njihovim rezervoarima iiađene su 

 ličinke komaraca (n. pr. od Culex ciiujuUitus), a interesantno je, da ih u 

 močvari samoj, gdje bilina raste (bio je to Eriocanlon, cnijiiudiiin) nije bilo. 

 Nema sumnje, da tu korist stoji u tome, što su ličinke medu Eriocaulo 

 novim lišćem zaštićene od neprijatelja, kojima bi žrtvom pale u otvorenoj 

 vodi. Eriocaulon im je dakle izvrsno zaklonište. 



Broj individuja takovih vrsta, koje se kote u biljnim rezervoarima 

 vanredno je velik. Druge nakujnne voda, ma da i nijesu kotilišta za bro- 

 meliacejske moskite, povećavaju ipak nevolju poradi toga, što podržavaju 

 atmosferu vlažnom i time pospješuju razvoj bromelija na drveću. 



Profilaktične bi mjere protiv ove tropske šumske malarije stojale 

 valjda u prvom redu u tamanjenju bromelija, što jo međutim mučno 

 provesti. Najbolji se uspjesi mogu svakako očekivati — a u Braziliji su i 

 iskustvom uglavljeni — krčenjem šuma ili barem proredivanjem. iskrči- 

 vanjem drveta, na kojima žive epifitičke bromelije. 



U Evropi pouzdano nema biljke, koja bi bila kotiliStem moskita 

 (n. pr. Dipsacus !). U sjev. Americi možda bi dobro bilo svratit pažnju na 

 Saracenije, u Indo-Maleziji na Nepenthese, koji, premda u vrčevima svojim 

 izlučuju digestione sokove, ipak u njima podržavaju žive ličinke mušica, 

 kako je Haberlatidt spomenvio. Voda, koju med listanim tokovima u ve- 

 likoj množini podržava 3IitMiceja Eareiuda madaij(isearie)mn, sasvim je bistra 

 i pitka te u njoj nije nađeno ličinki. Možda bi drugdje valjalo paziti na 

 neke Pandaniisc (n. pr. Freycinetije)? 



Pr. -1. Heinz. 



