121 



brojiti, koliko sekundi treba,, da nara iščezne iz vidnoga polja; iz toga 

 broja sekundi i udaljenosti, do koje mi vranu još vidimo, lako prora- 

 čunamo brzinu leta. 



Slične pokuse izveo je Imus za čavku, svraku, žunu, trčku, go- 

 luba itd. 



Napokon još priopćvije postupak, koji on upotrebljava, da brzinu 

 leta proračuna. 



Ako mi okom pratimo ijticu, koja u pi-avcu pred nama loti, lako 

 možemo vrhove kažiprsta i palca postaviti u ravninu, koja od našeg oka 

 ide kroz pticu tako, da nam vrhovi naših dvaju prsta leže usporedo s 



,^---i^- 



pravcem leta. Ako sastavimo oko s ona dva prsta i produljimo krakove 

 ovoga kuta sve do ptice, dobijemo dva slična trokuta: ahc i ade (vidi 

 sliku). Iz njih izlazi proporcija ah: hc = ad: de, u kojem su ah i hc po 

 znate, ad i de nejDoznate veličine, ad se dade vi većini slučajeva izmjeriti, 

 jer je to udaljenost ptice od motritelja i mi imamo sada samo još jednvi 

 nepoznanicu de, naime veličinu puta, što ga ptica u određeno vrijeme 

 prevali. Ako mi hoćemo da saznamo brzinu leta, moramo proračunati 

 vrijeme^ što ga ptica treba, da taj put prevali. Laos upotrebljava za to 

 štap, što ga objesi na palac i koji mu na taj način služi kao njihalo (za 

 100 sekundi izvrši po prilici 120 njihaja). 



Npr. ah = 50 cm, hc = 20 cm, a udaljenost ptice ad = 200 m. Dok 

 je ptica proletjela prostor, što ga mi vidimo među vrhovima naših prsta, 

 izveo je štap 12 njihaja, dakle je ona trebala za taj put 10 sekundi. 

 Iz razmjera 50 : 20 = 200: de izlazi, da je de = 80m, a brzina leta 

 80 : 10 = 8m u 1 sekundi. 



Makar da je ova metoda vrlo primitivna, pa ne može prama tomu 

 ni da pokazuje velike točnosti, daje ipak prilične resultate, kako Loos u 

 svom članku pokazuje na više opažanja i primjera. Zato bi bilo dobro. 



