1^7 



se vlastita gibanja njihova to«: nakon velikoga broja godina mogu opaziti 

 a donekle i mjeriti tek usavršenim pomagalima moderne astronomijo: oko 

 bez tih pomagala ne opaža ništa od tih promjena mjesta. Zna se danas, 

 da je sjajni Sirius (a Canis majoris) od vremena sagradenj a Rima (753. 

 pr. I.) do danas promijenio svoje mjesto na nebu gotovo za pune dvije 

 širine punoga Mjeseca, Arktur u Bootesu gotovo za četiri, a a. Centauri 

 za pet Mjesečevih širina. — Obretom spektralne analize dobila je astro 

 nomija novu metodu, po kojoj je osim prividnoga gibanja nekretnica mogla 

 ispitivati i prave brzine njihove u smjeru doglednice. Princip je te me- 

 tode našao g. 1842. profesor Doppler u Pragu, no Mach je tek god. 

 1800. nakon obreta spektralne analize na fco upozorio, da gibanje nekret- 

 nica u svemiru mora imati za posljedicu neko pomicanje spektral- 

 nih crta s njihova mjesta u spektru: ako se nekretnica opažaču pri 

 bližava, crte su spektra pomaknute nešto prama ljubičastom kraju spektra, 

 ako se pak udaljuje od opažača prama crvenom kraju. Po tom, za koliko 

 je crta pomaknuta sa svoga mjesta na jednu ili na drugu stranu, može 

 se odrediti brzina, kojom nekretnica ide k nama ili od nas. (O spektralnoj 

 analizi isporedi moju knjigu „Naše Nebo" str. 152 — 182). Secchi je 

 prvi ovo neznatno pomicanje crta u spektru kušao upotrijebiti, da ispita 

 ovaj teoretički izvod na nebu, no njegovi aparati ne bijahu još dosta 

 osjetljivi za to suptilno istraživanje. Tek je Hviggins g. 1868. nakon 

 velikoga truda mogao utvrditi, da se sjajni Sirius od nas udaljuje br 

 zinom od 29.4 engl, milja. Točnije su resultate postigli Vogel i Lohse 

 u Potsdamu, a i u Grenwichu su s uspjehom izvodili ovaka opažanja i 

 mjerenja. Ali se ipak pokazalo, da su sva direktna ojjažanja toliko ne- 

 sigurna, da se od njih ne može mnogo očekivati. Poradi toga je Vogel 

 u Potsdamu pokušao, ne bi li fotografiranjem spektra dobio bolje resultate 

 i uspjeh je zaista pokazao, da ova metoda daje veoma pouzdane resul- 

 tate, jer nije zavisna o predispoziciji opažača, a i nemir uzduha ni s da- 

 leka ne utječe toliko, kao kod opažanja okom. U publikacijama astrofizi- 

 kalnoga opservatorija u Potsdamu (1892. br. 25) izišli su prvi resultati, 

 dobiveni po ovoj „spektrograiičnoj m.etod i". Tamo su zabilježena 

 gibanja od 51 nekretnice vi doglednici i u njima se pokazuje, što seje tada 

 moglo postići u tom smjeru.*) (ìodine 1899. namješten je u Potsdanui 

 novi dvostruki refraktor — sada u Evropi najveći — s objektivima od 

 80 cm i 50 cm i žarišnim daljinama od 12 m i 12'/., m. (rlavna je svrha 

 tomu instrumentu nastaviti spektrogralična istraživanja i tu metodu pri- 

 mijeniti na slabije nekretnice. 



Već g. 1894. upotrijebio je K e e 1 e r Dopplerov princip, da ispituje 

 i brzine svemirskih maglica u doglednici, kojima spektar sastoji od ne- 

 koliko svijetlih crta, a najviše se medu njima ističu crte vodika. No i nje- 

 gova su mjerenja osnovana na oknlarnim motrenjima i poradi toga manje 

 pouzdana. I ovdje se dakle preporuča fotografiranje spektara, jer će 

 točnost resultata znatno dići, a osim toga bi nam mogli razniještaji crta, 



*) Isp. Kučera : Gibanje zvijezda u doglednici. Nastavni Vjesnik 

 II. str. 191—192. i „Naše Nebo" str. 41.3—414. 



