129 



Uspjesi Hartmannovi potakli su Dra. Eberhard a, da upotrijebi 

 spektrografsku metodu na maglicu Oriona s pomoću istoga durbina u 

 Potsđamvi od 80 cm otvora. O toj je radnji izvijestio Vogel Berlinsku 

 akademiju dne 13. ožujka 1902. (Sitzungsberichte 1902, XIV.). Snimali su 

 dio maglice kod zvijezde ■&, Orionis i mjerenje je pokazalo, da se ovo 

 mjesto maglice od nas udaljuje bi'zinama od 17"5 km. i 17"3 km, a s tim 

 se izvrsno podudara resultat Keelerov od-j- 17*7 km u sekundi. No 

 još je zanimljivije, što su se i tu pokazali znaci, da postoje neka rela- 

 tivna gibanja u unutrašnjosti maglice. Crta Hy, koja pripada vodiku, 

 nešto je bila nagnuta spram crta spektra za ispoređivanje, a osim toga se 

 na njoj pokazuje, da je na više mjesta nešto malo ugnuta, a to bi zna- 

 čilo, da različne partije magle imaju različne relativne brzine. Na osnovi 

 suglasnih i mnogobrojnih mjerenja Vogela i Eberharda izlazi, da 

 se materija maglice na najsvjetlijem svom mjestu, koje je 0*6' ispred zvi- 

 jezde t)-,, giba ispoređena s partijom tik kraj zvijezde za 5 — G km u se- 

 kundi k nama, dok se maglica kao cjelina od nas udaljuje brzinom od 

 17 km. Još se mnogo veća relativna gibanja pokazaše na sasma drvigom 

 mjestu ove najveće maglice na nebu i to kod zvijezde Bond 685, na ko- 

 jem su mjesto spektar fotografirali dne 20. veljače. Tu kolebaju veličine 

 brzina relativno spram nas (Sunca) između -\- G km i -|- 30 km. Ovdje su 

 \x kratko prikazani prvi resultati spektrografične metode primijenjene na 

 svemirske maglice, koji su kadri u nama učvrstiti nadu, da će ova me- 

 toda ispitivanja nebeskih čudesa i na tom polju nauke donijeti sjajnih re- 

 sultata, kao što ih je donijela u velikoj mjeri drugdje, no ujedno se vidi, 

 kako su teška ovaka istraživanja i kakvih instrumentalnih sredstava za 

 nje treba: fotografički durbin u Potsdamu ima objektiv od 80 cm otvora, 

 dok n. pr. durain astronomijske sekcije hrv. naravoslovnoga društva ima 

 objektiv s otvorom od 16*2 cm! — O daljem ćemo tečaju ovih važnih i za- 

 nimljivih istraživanja izvijestiti naše čitatelje. 



Dr. Oton Kučera. 



Zanimljivo svojstvo veliliih svemirsltih uiagla. — Odkad se sve- 

 mirske maglice mogu fotografirati, pokazalo se je, da su mnogi krajevi 

 svemira ispunjeni slabini maglovitim masama, koje zapremaju velike pro 

 store. Zovvi se danas općeno „velike svemirske magi e"*) Te svi 

 velike maglovite mase nebeske najzahvalniji predmeti za fotografiranje 

 s pomoću portretnih leća male žarišne daljine. Samo s pomoću takvih se 

 instrumenata one mogu prepoznati, njihova protega odrediti i njihova 

 sveza sa zvijezdama u okolini ispitivati. Dr. Max Wolf, sada ravnatelj 

 astrofizikalnoga opservatorija Königsstuhl-Heidelberg, osobito se bavi foto- 

 grafiranjem i ispitivanjem tih maglovitih masa i jiri tom je studiju opazio 

 čudnovatu pojavu, da se take magle nalaze svagda u zajednici s takvim 

 mjestima svemir.skoga prostora, gdje se broj zvijezda najednoć umanji i 

 gdje nema gotovo nikakvih slabijih zvijezda ; svagda su take magle 



*) Isp. sliku hrpe maglica u Plejadama u mojoj knjizi „Naše 

 Nebo" na str. 420. 



9 



