130 



i 1 i b a r n j i li o V i vidljivi dijelovi, u zajednici sa „z v j e 

 zdanim prazninama" (Sternleeren). Dr. Kopf je s te strane istra- 

 živao veliku Orionovu maglu i maglu Amerika. Obje su opko- 

 ljene zvjezdanim prazninama, koje osobito na jednoj strani daleko sižu ; 

 u njima gotovo nema slabijih zvjezdica, a ono malo zvijezda, što ih je u 

 njima, pripada svijetlijim razredima. U masama je magle broj zvijezda 

 tolik kao i drugdje. Wolf i Kopf našli su do sada još ove primjere 

 ovakovih magla. 1) Ü svezi s velikom Orionovom maglom jesu magla 

 4-0 ri o n i s i magla N. G. C. 20()4— 2068 ; 2. Magla Messier 8 : 3. od Wolta 

 obretena velika magla južno od nje, koja zaprema na nebu 10 kvadratnili 

 stupanja, (a = 18h ; 3 = — 26-4"); 4. Magla Trifid (Messier 20); 5. veliko 

 magle kod y Scuti; Ü. magle kod p Ophiuchi; 7. magle kod a Scorpii 

 (Antares) ; 8. magle kod v Scorpii ; 9. magle kod ^ Ophiuchi ; 10. magle 

 kod f] Carinae i 11. u manjoj mjeri pokazuju pojavu i spomenute magle 

 u Vlašićima (Plejadama). U prošloj je zimi Wolf opet fotogratirao dva 

 znamenita primjera za ovu pojavu. Prvi je primjer velika magla, koja sa- 

 stavlja dvije svjetlije maglice a središte joj je u a =^ 6ii 28^ 5 -f- 10" u 

 Monoceresu. Čitava je magla na j u g o-i s t o č no m kraju velike i ne- 

 pravilne i zvjezdane praznine nepravilna oblika, kojoj je središte od pri- 

 like u promjenljivoj zvijezdi a =6li 23-lm 8 = + 11"21'. Drugi je primjer 

 velika magla kod C Persei N. G, C. 1499 (a = 3h5Ìm i 3 = -f 35-8(,). I ona 

 je prekrasna magla najugo-istočnom kraju velike zvjezdane pu- 

 stinje, kojoj je središte od prilike u a = 3^ 44h^ 3 = -|- 37-2". 



Sve ove mase nijesu niti u sredini s njima spojenih velikih zvje- 

 danih praznina, niti su oko njih naokolo, nego svagda na jednom rubu 

 njihom. One su krajevi spruženih dugačkih zvjezdanih praznina. Oko 

 svake je magle doduše uska zona bez zvijezda, koja se točno priljubljuje 

 konturama magle , no velike se šupljine nalaze svagda samo n a 

 jednoj strani. Magle same su obično u najgušćim područjima zvi- 

 jezda, a jedan se rub njihov točno podudara s krajem zvjezdane šu 

 pljine. Ovo se čudnovato pravilo može dakle ovako formulirati : magle u 

 našem sustavu kumocshe slame čine uopće na Jednoj strani rub velike sqjesdnne 

 praznine. 



Poradi toga se je teško oteti mišljenju, da su nam ove magle vidljiv 

 izraz kod procesa, poradi kojega postaju zvjezdane praznine i da nam one 

 svojim položajem spram tih šupljina kazuju smjer gibanja, u kojem je 

 proces među zvijezdama dalje išao. Tako se čini, da je magla Amerika 

 dalje išla k sjeveroistoku ; magla Oriona k sjeverozapadu, magle u Mo- 

 nocerosu k jugoistoku i magla kod C Persei na jugo-istok. C o u r v o i 

 sier primjećuje tomu, da će se po gibanju „velikih magla", ako zaista 

 postoji, moći suditi o veličini paralakse tih magla, a tijem i o daljini nji 

 hovoj od Sunca. U oči udara, da sujionirana gibanja u svim slučajevima 

 imaju isti smjer na nebu t. j. da se zbivaju po najvećim krugovima, k ji 

 idu kroz apeks sunčanoga gibanja t. j. kroz onu točku nebeskoga svoda, 

 prema kojoj se misli, da leti naše Sunce. Po N e \v c o m b o v i m opsež 

 nun istraživanjima ta je točka a =^ 277'5" i 8 = -|- 35". 



Courvoisier na koncu upozorujo na to, kako bi liilo u interesu 



