132 



jenjanje kohezije u mozgu čuo kao tonove, kaki se od prilike čuju. kad 

 se usjano željezo utakne u vodu. Na osnovi svojih pokusa iznosi Collins 

 mišljenje, da bi se abnormalni (bolesni) pojavi izvedeni od oluja mogli 

 tumačiti tim, da električni valovi djeluju na veliki mozak. Mali je mozak 

 po njem upravljač gibanja mišičnih, pa električni valovi mogu pogoršati 

 boli, koje već postoje. On izvodi dalje zaključak, da se od električnih va- 

 lova mijenja kohezija u čitavom živčanom sustavu, pa da o.sje 

 ćanje straha često potječe od Hertzovih valova. Jače utječu na stanice 

 mozga nego na stanice niti i to toliko jače, da električni valovi strijelo 

 mogu biti i uzrok smrti 



CoUinsovi će eksperimenti za stalno biti ishodište nuiogim daljim 

 istraživanjima o toj važnoj i zanimljivoj stvari, a dat će i povoda razli- 

 čnim hipotezama o tumačenju drugih pojava. Tako bi se n. pr. i telepa- 

 tija mogla tuniačiti kao resultat prijenosa eterskih valova od jednoga 

 mozga na drugi. Čini se svakako, da električni valovi mogu u mozgu iz- 

 vesti koheziju, koja bi u nekim prilikama mogla postati opasna. Već je 

 međutim g. 1893. naslućivao Munro u svojoj knjižio romantici elekti'i- 

 citete, da valovi etera djeluju na živce a ubraja amo potištenost i 



drhtanje za vrijeme oluja. 



(Himmel und Erde XV. 1903.) Dr. Oton Kufera. 



Josséov parostroj s pođgrijavaiijem. — Sva velika industrija 19. 

 vijeka razvila se je na osnovi parostroja: da se ovaj genijalni izum Ja 

 mesa Watta nije" dao tako priljubiti i najrazličnijim svrhama tehnike 

 i gospodarstva, današnje velike industrije za stalno ne bi bilo. Nije dakle 

 čudo, da su svi naučujaci, tehničari i konstrukteri gotovo 1<X) godina po- 

 svećivali svu pažnju ovomu velikomu radniku i parostroj je izišao na 

 koncu 19. vijeka gotov umotvor i najglavnija škola za mlade tehničare. 

 No ako se on gleda sa stajališta zakona o održanju energije, ima on ve- 

 liku pogrješku, koju za čudo pokazuje i kulturni svijet na koncii 19. vi- 

 jeka u nerazmjerno velikoj mjeri: parostroj je lakouman ra 

 sipnik skupo plaćene sile. 



To će pokazati ovo razmatranje. Vruća vodena para (uzmimo, da 

 joj je temperatura =^ 100", makar da neki noviji parostroji rade s parom 

 još više temperature) ulazi u cilindar i u njem se rasteže, slično kao za- 

 voji napeta pera. To se zbiva energično i s velikom silom. Cep se cilindru 

 giba pred njom do na kraj cilindra, a to se gibanje poznatim načinom 

 dalje prenosi na kolesa i druge česti stroja. Kad je čep na kraju cilindra, 

 pusti upravo majstorska konstrukcija Wattova vruću paru na drugu 

 stranu čepa, a paru, koja je već izvršila svoju radnju, sastavi s konden 

 zatorom, u kojem sa ta para opet pretvori u vodu i tim izgubi svoju 

 radnu snagu. Para, koja je na početku imala teraparaturu od irK>" C, 

 ulazi po iskustvu u kondenzator s temperaturom od GO'. Izlazi dakle, da 

 je samo dio topline, koji pripada temperaturi od 40" (i taj ne sav!) izvr- 

 šivao radnju, a para od 60" uvedena u kondenzator nije upotrijebljena ni 

 za kakvu radnju, makar da je u njoj još velika zaliha radne .snage, nego 

 je sva ta radna snaga njezina beskorisno odbačena i protepena. Parostroj 



