146 



mnoštvu (izuzev 2 fragmenta čeljusti iz Varaždinskih toplica), dok 

 su cijela jedna lubanja i mnogo drugih dijelova od skeleta Rhi- 

 nocerosa Antiquitatis kao i mnogi fosilni ostaci od Elcphas Fri- 

 migeninsa iz mlađih tvorevina diluvija Savske i Dravske obale 

 već dugo poznati. U ovim posljednjim nađeni su i fosilni ostaci 

 čovjeka, koji pripada sasvim drugoj i to modernome tipu sličnoj 

 rasi, te se s toga od krapinskoga čovjeka u velike razlikuje. Na još 

 jedan momenat morat ću podsjetiti tečajem moga predavanja, i 

 to s obzirom na industriju, koja prati ostatke krapinskoga čovjeka. 

 To mi valja to većma učiniti, što veliki auktoritet na tom polju, 

 naime g. A. R u t o t iz Bruselja hoće Krapinsku industriju t. z. 

 Ebournéenskom da nazove, i kao takovu stavlja ju pod kraj 

 mamutova doba kao „postglacialnu'^ Razloge, koji me sile, da 

 odbijem Rutotove nazore, imat ću čast odmah pobliže razložiti. 



Napokon ću u kratko ovdje iznijeti, što sam iskusio u au- 

 gustu 0. g. u Krapini, jer je iskapanje ovoga klasičnoga lokaliteta 

 sada definitivno dovršeno, te tako koješta pridonijelo k popunjenju 

 slike one stare diluvijalne postaje. 



Sada prelazim na kratko opisivanje iz nova nađenih ko- 

 mada skeleta od „Homo Krapinensisa", gdje ću pobliže osvijetliti 

 sve one momente, koji su znameniti za osteologiju istoga. 



Kosti glave. Ima jedan komad tjemena od nekoga mlađeg in- 

 dividua, koji nam prikazuje fragmenat parietalnih kostiju uzduž 

 „Suturae sagittalis" ^ a proteže se od ^Sut. coronalis'' do „Sut. 

 lamhdoideae" . Sutura sagittalis nije jošte sraštena, te se odlikuje 

 svojim dugim zubčićima. Debljina kosti varira između 6*3 — 8-0 %. 

 — Vrijedno je spomenuti to, da je ovo tjeme svedeno i to tako, 

 da se može uzeti, da je u Krapini bilo individua s plosnatijim i 

 svedenijim tjemenom. 



Nadalje se našao jedan desni Parietal odrasloga individua, 

 koji se isto tako kao malo prije opisani, odlikuje jakim Tuheroni 

 parietaleom. 



Međutim najznamenitiji je komad lijeva donja čeljust sedmo- 

 godišnjega djeteta, koja je doduše fragmentarno sačuvana, no ipak 

 ima na sebi gotovo sve karakteristične oznake staro-diluvijalnih 

 čeljusti, te se dostojno priključuje na Šipka-čeljust, o kojoj se 

 toliko govorilo i sumnjalo. Taj ulomak čeljusti — kako je 

 spomenuto — prikazuje nam lijevu granu i to od stražnjega di- 

 jela Jf] do C desne grane. Izvanja je stijena na sreću otkinuta 



