165 



nJLiju, te padaju s prvine polagano, a onda sve brže (poradi 

 sunčane atrakcije) natrag u Sunce, prodirući kromosferu i foto- 

 sfera i tvoreći pri tom u fotosferi čunjaste izdubine. 



Jezgru u pjega tvorili bi po tom ti ohladjeni, sgusnutii i 

 potarnnjeli kovinski plinovi, dočim penumbre (polusjene) oko jezgre 

 ne bi bile drugo, nego stijene tih čunjastih izdubina. Po toj hi- 

 potezi bilo bi razumljivo, zašto pjege imadu sve dugoljastiji, 

 eliptičniji oblik, što se nalaze bUže sunčanom rubu, te što se 

 većinom prije nego se pojavljuju a i za samih pjega, te i poslije 

 kako ih je nestalo, osobito prema tamnijemu rubu Sunčevu, opa- 

 žaju tako zvane baklje, svijetle različno razgranjene niti ili grane, 

 ih kano mala svijetla razna oblika jezerca. Te bi baklje stvorili uz- 

 visci erupcije žarećih kovinskih, al osobito vodikovih phnova u 

 fotosferi. Tom bi se hipotezom lako tumačila u jednu ruku či- 

 njenica, da se jezgra, kad je pjega bhzu ruba, nalazi ne u sre- 

 dini penumbre, ma da je pjega, kad prolazi središnjim meridi- 

 janom Sunca i okrugla oblika, već da se ona nalazi više na desnoj 

 strani penumbre, ako je pjega na lijevom rubu Sunca i obratno; 

 a u drugu ruku razumljiva bi bila činjenica. Često opažena, da 

 kad pjega zalazi za sunčani rub. sama pjega, osobito jezgra tvori 

 na sunčanom rubu izdubine, a baklje da tvore uzviske. (Isp. o toj 

 hipotezi, ovdje samo natuknutoj, P. Karla Braun-a S. I. „Ueber 

 Kosmogonie". U Münsteru 1889. str. 143. i si.). 



No i ova hipoteza u najnovije vrijeme čini se, da će ustu- 

 piti mjesto drugoj, novoj od Julius -a, po kojoj mi pojave na 

 Suncu, dakle i pojave pjega i baklji sunčanih niti ne bismo di- 

 rektno opažali, kakovi jesu, već da bi mi opažah samo optičke 

 učinke loma i anormalne disperzije sunčanih zraka kroz razne 

 naslage plinova, a tek iz ovih optičkih pojava da bi nam valjalo 

 dedukcijom doumiti prave, faktične pojave na Suncu. 



Mnogo je teže ma i kakovom vjerojatnom hipotezom rije- 

 šiti pitanje o uzroku perijodićnosti pjega. 



Dvije su u glavnom vrste hipoteza ili bolje naslućivanja o 

 tom uzroku. Jedni drže, da je taj uzrok poglavito u samom Suncu, 

 napose u činjenici, da se tijelo sunčano sve više sgušćuje, steže, 

 da sve više opada, da manji obujam prima ; a to da biva na 

 mahove, u razmacima manje ili više jednakima, a nipošto jedna- 

 komjerno i neopazice ; to pako perijodično opadanje, ma bilo ono 

 pogledom na cijelu ogromnu sunčanu masu i minimalno, da pro- 



