380 



napuštena nada na konačnu pobjedu. Jednaka borba protiv tralioniu vodi 

 se u Francuskoj i Njemačkoj, u Rusiji i još u nekim državama, no 

 uspjeh nije baš bolji nego i kod nas. Mnogo je razloga, koji oteščaju 

 liječenje trahoma, navlastito u Hrvatskoj i Slavoniji, a glavni je taj što 

 u opće ne poznajemo apsolutno sigurno sredst^^o, s kojim bi se moglo 

 izliječiti ovo zlo. Budu li jednom kliničke metode liječenja trahoma sa- 

 vršenije, bolje da kažem, sasvim pouzdane i eksaktne, odnosno buie li 

 se jednom pronašlo kakovo sigurno i specifično sredstvo protiv ovoj 

 bolesti, onda će bez sumnje sve trahomom zaražene zemlje povesti opet 

 u velike živu akciju protiv ovomu dušmaninu. a jamačno stupit ćo onda 

 u to kolo i kr. hrv. slav. dalm zem. vlada, koja se već dugi niz godina 

 bori protiv ovomu zlu. Sve do onda moramo biti zadovoljni, ako neprija- 

 telj ne preotme više maha, pa ako protiv njemu odižinio megdan u što 

 više pojedinim slučajevima. Dr. I. Donine. 



Imali patog'Cnili kvasovaca. (Predavanje na mjesečnom sastanku g. 

 1903.) — Do nazad malo godina nije nitko još ni slutio, da i medu 

 sakaromicetima, koji su od davne davnine u pravom* smislu dobro- 

 činitelji ljudskog roda, ima patogenih reprezentanata, koji su uzročnici 

 infekcioznih ljudskih i životinjskih bolesti. 



Pitanje je do duše više put već prije duže vremena Itilo nabačeno, 

 nego seje većinom na nj negativno odgovaralo. Samo Metschnikoff ^e 

 1884. našao u dafnijama nekog kvasovca, koji je kod tih račića uzrokom 

 sasvim osobite bolesti. On je našao duguljastog nekog sakaromiceta 

 (nazvao ga je Mo n o s p o r a b i c u s p i d a t a), koji u sebi sadrži po jednu igli- 

 častu sopru. Dafnije su toga sakaromiceta proždirale, pri čem je sama 

 stanica dakako desorganizovana, dok su se oslobođene sporo zapilile u 

 zid probavila i prošavši ga doprle u tjelesnu utlinu, gdje su klijale, klice 

 dalje pupale, tako da su dafnije obično već 15. dan, silno nadute, pogi- 

 nule. Na taj obret Metsclmihoffovv nijesu se pvino obazirali^, a sva poznija 

 istraživanja o tome, ima li za čovjeka ili za životinje patogenih sakaro 

 miceta, činilo se, da su definitivno bili zaključena publikacijom dviju 

 radnja, jedne od Rauma, druge od Neumayera (obje 1891.), koji su istraži- 

 vaoci došli do negativnog odgovora na to pitanje. Da je međutim taj za- 

 ključak kio sasvim neopravdan, pokazao je domala (1894.) Busse, koji je 

 kod sasvim osebujne, do sada nepoznate bolesti (radilo seje o vrlo holnoj 

 otcklini na tibiji jedne žene) našao kao uzročnika jednog kvasovca, koji 

 nosi po njemu ime Sachavomyces Busse. Malo zatim našao je Japanac Toki- 

 tiliigc Ijlastomicete kao uzročnike neke u Japanu medu konjima do^ta ra- 

 širene endemične l)olesti. A napokon u.spjelo je San/'eiiceii nedvojbeno do- 

 kazati, da faktično patogenili kvasovaca ima i više. Bolest, koju je spo- 

 menuti Busse nešao i koj donekle .sliči sarkomatozi, nazvao je on Sacha- 

 r o ni y c o s i s hominis a to su ime onda i drugi akceptirali. Eksperimentalno 

 je poslije uglavljeno, da je «S'. Bu.sse patogen i za misere i za štakore. 



Drugi slučaj sakaromikoze publicirao je 189."). prof Ctirtis u Lille u 

 pod imenom Sachoroìiigcose humaine, a uzročnika zove Sacharomyces 

 s u b c u t an e u s t u m e f a c i e n s. Ispostavilo se i za njega, da je pato- 

 gen za miševe, štakore, pse i kuniće. 



