384 



niencije svoje slivatljive osebine, koje eventualno ni ne stoje u pravoj har- 

 moniji spram novih prilagodba. To su onda t. zv. morfologijski ili organi- 

 zacioni karakteri (Nägeli). In ultima linea, dakako, bila su ipak i sva 

 organizaciona obilježja nekoć obilježja prilagodbena 



Potonie dokazuje, da je lišće viših bilina postalo tijekom generacija 

 od ogranaka stcijke (talusa) viličasto razgranjenih alga (n. p. Fucus) ili 

 algama sličnih steljnjača ; uzima, da se je ta evolucija odigrala tako, da 

 su jedni članovi ili ogranci viljuški drvige nadmašili (prevršili = über- 

 gipfelt), a na taj način postali postrani članovi da su primili karakter li.^ća 

 u širem smislu, najprvo dakako karakter vrlo primitivnog lišća, dakle 

 /?/oM/ff;, ili, kako Potonie k&ze, „prališća" (Urblatter). Oni pak komadi talusa, 

 koji to lišće prevršuju, postadoše osi^ dakle kauloidi, ili, kako Potonie kaže, 

 „prakaulomi" ili „Centrale''. 



Prema tome imali bismo 1. biljke tipa Fucusova, 2. biljke tipa Sar- 

 gassumova (već sa prališćem) i 3. više biljke. Kod ovih potonjih srasao 

 je^ po mišljenju Potoniéovu, bazalni dio pralista u nekoj stanovitoj dužini 

 (streckenweise) sa centralom, a svi ti bazalni dijelovi čine okolo centrale 

 t. z. perikanlom. 



Centrala i perikanlom zajedno sastavljaju dakle stabljiku viših 

 biljka. Prema tome imamo samo dva bitna člana, najme prakaulom i pralist, 

 koji su tijek;om hlogenetičkog razvoja, mijenjajući se i preobrazujući se 

 svakojako, uvjetovali silno mnoštvo najrazličnijih oblika među višim 

 biljem. A budući da se oba ta člana filogenetički dadvi odvoditi od vi- 

 Ijuškasto razgranjenih steljnjača, to je dosljedno jedini morfologijski te 

 meljni organ (ili član) sveokupuog višeg Ijilja taložna viljuška dihotomijskog 

 sistema. 



Zanimljiva je Potonie'va terminologija, pa je vrijedno i nju spo- 

 menuti. Organe steljnjača, koji jednako služe hranidbi i rasplodu, zove 

 trofosporosomima : one, koji samo ili barem pretežno samo hranidbi služe, 

 zove trofosomima : a organi, koji samo rasplodn. služe, su mii sporosomi. 

 Da je prakaulom ili centrala nosilica postranih članova, dakle lišća, i kako 

 je postala, netom smo čuli. Kod steljnjača ti su postrani članovi prališče 

 i to : pra-trofosporofili, ako služe hranidbi i razplodu, pra-trofofili, ako 

 samo hranidbi služe i napokon pra-sporofili, ako samo rasplodu služe. 

 Kod viših bilina imamo da razlikujemo osim centrale još i onaj dio stab- 

 ljike, koji ovu centralu poput plašta odijeva, a postao je od bazalnih česti 

 prališća ; to je najme perikatilom. Ima.iiO tu napokon i postrane organe 

 stabljike, t. j. slobodne česti prvotnog prališća, a to je ono, što u običnom 

 govoru zovemo lišćem. Potonie'u su to t. z. post-fdomi ili kaulomsko lišće. 

 Ti post-filotni su opet ili post-troposforolili, ili post-trofofdi (to je obično 

 veg. lišće) ili post-sporofdi — sve analogno prema prije rečenome. 



Prijegledno dadu se razlike u shvatanju morfologije osnog organa 

 (stabljike) ovako predočiti : 



1. Stabljika je organ za sebe i stoji u oprjeci s lišćem ; (to su mi- 

 šljenje izjavili Wolff i Al. Braun) ; 



2. Stabljika ima morfologijski dignitet lista, odnosno fltona i po- 

 staje izključivo od bazalnih dijelova lišća ; (to je jezgra nauko (toetheove 

 i Gandiclmudovc) ; 



