3S5 



o. Stabljika je u središnjoj svojoj partiji o.s', u periferiji list: 



a) Ta os dobiva izvanjvi koru time, što baze lišća oko nje rastu ; 

 (to je mišljenje zastupao Hofiueisfer, jjolazeći od prilika, što ih u korici 

 svojoj prikazuju parožine, Characeae) ; 



ß) Ta os, najme prakaulom, dobio je tijekom filogenetičkog razvoja, 

 u povodu sraMeuja bazalnih dijelova prališća š njime, omot (Mantel) t. j. 

 pcrilMulom, koji je sa svoje strane opet postao u povodu mectusohiiog srašteiija 

 bazalnih dijelova prališća, koji su sa centralom jednako rasli (Zusammen- 

 aufwachsen). To je perikaulom — teorija Potoniem. 



U jednu ruku vodilo bi me predaleko, da prikazem, kako Potonie sve 

 svoje izvode gradi, odnosno potkrjepljuje ih konkretnim primjerima 

 uzetim što iz današnjeg biljnog svijeta, što iz fitopaleontologije ; a u 

 drugu ruku treba puno detajlnoga poznavanja organografijskih prilika 

 recentnog i fosilnog bilja, tko hoće, da Potoniéa prati na putu dokazi 

 vanja valjanosti njegove perikavilomske teorije. 



Samo još zaključnu riječ o tome, što je bilo poticalom, da dođe do 

 razvitka perikauloma? Potonie dolazi glede toga do ovog zaključka: 



Ako su više kopnene biljke u algama imale svoje pređe (a o tome 

 ne može biti sumnje, da su prvi organizmi bili stanovnici vode), onda je 

 perikaulom mogao nastati iz potrebe za čvrstim šupljim cilindrom, a ta 

 je potreba pouzdano nastupila onda, kad su se biline povodnice dale na 

 terestrički život i dobile osovljene stabljike. U početku dao se je taj cilj 

 najbolje postići sraštenjem baza trofosoma, odnosno trofosporosoma. 

 Pošto pak u tome slučaju si-aštene baze preuzeše i ulogu provađanja hrane 

 u dviljnom smjeru stabljike, postao je dakako prvotni centralni snopić 

 suvišnim. A morala je podupirati konačno iščeznuće njegovo i ta opstoj- 

 nost, što prema zasadama mehanike za pregib čvrsta konstrukcija (a o 

 takoj se kod stabljike radi) zaista ne treba u centrumu mehaničkih ele- 

 menata, nego baš na periferiji. Pak evo mi i znamo, da su se gotovo 

 kod svih perikaulomskih stablašica mehanički elementi porettali na peri- 

 feriji, odnosno združili su se sa perifernim povodnim snopićima. 



Dr. A. Heinz. 



Najviši Trlmnac u Velebitu. — Pokojni Pilar, pregledavajući vojnu 

 kartu, prvi je oglasio^ da je najviši vrhunac u Velebitu šiljak, što no se 

 na istoku Babinom jezeru ispinje do 1760 m. Izgubiše tijem prvenstvo i 

 Sveto Brdo i Vaganski vrh, makar su ovi i danas najpoznatiji vrhunci. 

 Do aps. visine onoga šiljka stoji ime Malovan, a po tome je ovo ime ušlo 

 u naše knjige kao ime najvišega vrhunca. Spremajuć se jedne večeri u 

 Raduču (kod Gospića), da se popnem do Bunjevačke doline, ne bi li na- 

 šao tragova starim ledenjacima, stadem se dogovarati sa lugarom kojim 

 ćemo putem. Nikako se nijesmo mogli složiti: ja mu (po karti) tumačim 

 gdje je taj Bunjevac, a on mi uvijek dodaje : ma da, taj je upravo pod 

 Malovanom. Kad mi je dodijalo to raspredanje, odsjekoh: mi ćemo na Bu- 

 njevac, a Malovan neka je gdje je. Razlog naime nesporazumku bio je taj 

 blaženi Malovan : ja sam držao (po karti) da se taj nalazi blizu Babina 

 jezera, a lugar pak iznad Bunjevca. Penjuć se .slijedećeg dana dobra tri 



