3S9 



Tür.inj u Mt. Pclée. — Mont Pelée je vulkaničkv čunj do 13Ü() m. 

 visok. U krateru toga vulkana pojavila se je neobična tvorevina, o ko 

 joj nas izvješćuju njemački geograti Sapper, Wegener, amerikanski geolog 

 Hovey i t. d., koji su tijekom ove godine istraživali otok Martini([ue 

 osobitim obzirom na vulkaničke pojave od prošle godine. 



Sapper opisuje svoja istraživanja na Mt. Pelèa -u ovako : 



„Na visini od 400 m. stupismo u područje, koje je vulkaničkom 

 djelatnosti posve opustošeno. Od 700 m. dalje moradosmo se pješke pe^ 

 njati. U jednom se pred našim očima ukaže tajinstveni i ogromni kameni 

 toranj, koji strši iz kratera. Još par koraka pa sa malene ravnice, koju 

 zapremaše sada nestalo jezerce des Palmistes, ugledasmo u potpunoj 

 veličini silnu i osebnvi kamenu tvorevinu Conus-a. Prizor nas ovaj po 

 trese u dno duše. Na desnu se pruža zavinuta grbina kao po prilici Somma 

 u Vezuvvi, a pred nama se otvara srpoliki jarak 50 m. dubok i do 100 m. 

 širok. Iz toga jarka izbijaju bijelkasti oblaci i modrikaste isopine pli 

 nova. Jaki miris sumporovodika odavaše nama narav nekih tih izmetina. 

 S one strane jarka ispinjaše se sa vrška cunja vulkaničke grohoti golema 

 klisura (plsnadel) 250 m. visoko. Stijene su joj veoma strme, k jugu pače 

 osovne. Kao da je dljetvom izrađena, tako strši stijena, prekinuta dubokom 

 osovnom pukotinom, koja odaje njen homogeni sastav iz jedne kami. 

 Žuto-smeđu joj površinu prikriva često bijela nahuklina, koja iz daljine 

 kao snijeg izgleda. Što je ta bijela nahuklina, to ne znam, ali kažu, da 

 se u trajnoj kiši znatno smanjuje. Voda ju dakle ispire, ali ju ne topi. 



Katkada se od stijene odrone pojedine klisure, te se stropoštaju 

 na grohot podnožja. Inače je sve tiho — samo magle neprestano se dižu 

 i miješaju, te za čas saviju i kameniti toranj, koji nam tako iščezne". 



Kada se je Sapper vratio u grad St. Pierre, opet je vidio, kako 

 usred oblaka iz kratera strši ogromni kameni čunj, koji je postao naj- 

 značajnijim biljegom cijeloga kraja. U noći se na tornju vide svjetli po- 

 javi, pa je valjda cijeli ogromni kamen tek na površini ohladnio a u 

 nutra usijan. Toranj nije uvijek iste visine. Preko noći poraste za 2, 4 i 

 do 10 m., a onda opet isto toliko ili više izgubi odronom. U času opa- 

 žanja bijaše mu apsolutna visina 1570 m. — Ova promjena visine potječe 

 valjda od poriva, koji vertikalno od ozdol na toranj djeluje. Svakako je 



— veli napokon Sapper — stijena ova jedna od najčudnijih tvorevina, 

 što ih u povijesti naše zemlje poznajemo. 



Wegener, koji se je u proljeću ove godine bavio također istra- 

 živanjem istoga pojava, pomno ga je fotografirao, pa dodaje, da se Gone 



— kako taj toranj tamo zovu, — iz kratera 300 m. ispinje. Po obliku 

 priliči kamenitu šiljku koplja iz kamene dobe, a sastoji od homogene 

 tvari. Nije dakle nasipina grohoti ili erupcijom naslagana izmetina. 



O postanku ovoga čudnovatoga pojava rekao bi, da je to nukleu.s 

 kratera, koji je isturan uslijed vulkaničke erupcije Mt. Peleea. 



Mislim da je ovako postao: Mt. Pelée je stari krater; od prijašnje 

 erupcije zaostala je žitka lava u ždrijelu, te je time začepila vulkanički 

 kanal. Sveza pako između toga čepa i okoline njegove ne bijaše baš oso- 

 bito jaka. Uz to je okolina njegova od jakih i otpornih slojeva sagrađena. 



