:i9l 



^eiHiiii ismola u Carev-daru. — Ü vrtu župnoga stana u Carev daru 

 kod Križevca, naišli su seljaci kod rigolanja na zemnu smolu, koja se 

 nalazi u dubini od pol metra i više. 



Slojevi ove smole protežu se pod slabim kutem pod zemlju, a do- 

 segnu debljinu od 5 cm. Smola je sasvim crna i sjajna, na suncu i u 

 toploj ruci postane tako meka, da se dade razvući i obličiti. Za tu smolu 

 znali su već i prije, jer je već odavna ulaz u staju tom smolom — rek 

 bi asfaltiran. — Kovači ju rabiše za mazanje željeznih predmeta mjesto 

 tera. U eteru se jedan dio smole otapa, dočim drugi manji dio zaostaje 

 kao crna prašina. Otopina u eteru, petroleju i terpeutinskom ulju (onaj 

 dio koj se otopio) fluorescira od crvena na zeleno. 



M. Urbani. 



Blondlotova istraživanja o Rönt^enovim zrakama. — ßöntgenove 

 zrake postaju, kada katodne zrake padaju na metaličnu plohu antikatode 

 ili pak na staklo vakuum-cijevi. Među svojstvima tih zraka ističe se u 

 svrhvi istraživanja o tom, što su Röntgenove zrake svojstvo, da uzduh, na 

 koji udaraju Böntgcnove zrake ili kroz koji one prolaze, postaje dobar vodič 

 elektricitete, dok je obični uzduh jedan od najboljih isolatora. Taki se uzduh 

 zove „iksiran uzduii'-K Nasusret sn si dva veoma različna mišljenja. Po 

 jednom su Röntgenove zrake emisija vanredno malenih čestica materije 

 nabitih elektricitetom (elektrona), — hipoteza emisije — a po drugom su 

 mišljenju nekakvo gibanje etera (hipoteza etera). Francuski tizik Blondlot 

 publicirao je prošle i ove godine u Comptes rendus (sv. 134. i 135.) ne- 

 koliko radnja, koje su potvrda drugomu mišljenju toliko jaka, da će se 

 po svoj prilici hipoteza emisija morati posvema odbaciti. 



Posljedica gore spomenutoga svojstva Röntgenovih zraka jest, da 

 se elektricitetom nabijena tjelesa ispražnjuju u iksiranom uzduhu u obliku 

 električne iskre, koja preskače od jedne elektrode na drugu, dok u običnom 

 uzduhu te iskre ili u opće nema ili je bar slabija. To isto svojstvo imaju 

 međutim i ultravioletne zrake svjetlosti. Blondlot upotrebljava za svoja 

 istraživanja dvije bakrene ploče kao elektrode, između kojih preskače 

 iskra. Kad ih je razmjestio O'l mm razdaleko i diferenciju napetosti uzeo 

 tek nešto veću, nego što treba za preskakivanje iskrica bez Röntgenovih 

 zraka, dobio je između bakrenih elektroda iskricu u obliku neizmjerno 

 malene crvene svjetlosti. Cim bi pak maknuo olovni zastor između Rönt- 

 genove cijevi i „puta iskara'' (ovo predlažem za njemačko „Funkenstrecke"), 

 postala bi iskrica s mjesta mnogo svijetlija i bijelija; čim bi pak olovni 

 zastor opet tiirio među nje, iskrica bi odmah postala crvenkasta i' trep- 

 tava. Tim je Blondlot dobio veoma osjetljiv aparat za analizu Röntgenovih 

 zraka, no treba spomenuti^ da se ovo uvećavanje sjaja iskrice može dokazati 

 samo kod sasvim malenih, slabo svijetlećih iskrica. Po pređašnjem se 

 može to uvećavanje sjaja iskrice i rastumačiti: zrake Röntgenove uma- 

 njuju otpor uzduha, množina energije, koja svaki put prijeđe s jedne 

 elektrode na drugu, postane veća i sjaj iskrice poraste. 



S ovim osjetljivim analizatorom za Röntgenove zrake, kušao je 

 Blonđlot najprije, da odredi brzinu rasprostiranja kod Röntgenovih zraka. 



