174. 



neba? Bismo li na taku svijeta danas bili ono, što jesmo? Moglo 

 bi se doduše s mjesta reći, da bez sunca i njegovih zraka ne bi 

 ni mjesta bilo organičnomu životu, kaki je naš. No mi bismo 

 mogli uzeti, kad smo već u ovakim kombinacijama, da ti oblaci 

 fosforesciraju, pak da nam daju stalnu blagu svjetlost. Bismo li 

 i na tom svijetu danas bili ono, što jesmo ? 



Bacimo oko samo par tisuća godina natrag! Što je onda 

 bio Čovjek na ovoj našoj Zemlji, a što je danas? Stajao je usred 

 prirode slabašan, usred prirode, u kojoj mu je bilo sve nera- 

 zumljivo, svako bi ga djelovanje njemu nedohvatnih sila porazilo, 

 on u čitavu živovanju svemira nije mogao da vidi ništa drugo, 

 nego neke — hire, kaprice. Sve, što je vidio, prišivao je mno- 

 žini malih fantastičnih i sebičnih duhova, pak da bar nekako 

 prokuburi svoj život na tom svijetu, kušao je, da steče njihovu 

 milost. A kako ? Sličnim sredstvima, koja se i danas upotreblja- 

 vaju, da se steče sklonost kojega ministra ili zastupnika parla- 

 menta. Čovjek nije imao uspjeha, ali to ga nije opametilo, baš 

 kao što ni danas odbijen molitelj ne sustaje, da se opet dalje 

 preporuča. 



Danas se čovjek prirodi već ne preporučuje! Mi smo ot- 

 krili nekoliko njezinih tajni, a otkrivamo ih svaki dan novih, pak 

 joj zapovijedamo ! Zapovijedamo joj pak u ime zakona, kojih ona 

 ne može da poreče, jer su to njezini vlastiti zakoni. Ne tražimo 

 ludo od nje, da ih mijenja: mi smo pače prvi, koji im se poko- 

 ravamo. Naturae non imperatur nisi parendo. 



Kakve li su se promjene morale zbiti u dušama našim, da 

 prijeđu iz prvoga stanja u drugo ? Bi li se to tako brzo dogodilo 

 bilo pod nebom uvijek oblačnim ? Bi li ova veličajna metamor- 

 foza bila u opće moguća u tim prilikama? A ako bi bila mo- 

 guća, ne bi li se bila razvijala kud i kamo sporije? 



A da u opće ima takvih prirodmh zakona, to je čovjeka 

 prva naučila — astronomija. Prvi Kaldejci, koji su nešto pomnji- 

 vije gledali nebo, vidjeli su, da ta množina svijetlih točaka nije 

 neuredna rulja, koja ide za pustolovinama, nego da je to dobro 

 disciplinirana vojska. Pravila te discipline dakako da su im 

 umakla, no harmonična prikaza zvjezdanoga neba bila je dosta, 

 da u njih probudi misao pravilnosti — a to je već bilo mnogo ! 

 Pravila sama redom su otkrili svijetli umovi Hiparha^ Ptolomeja, 

 Kopernika i Keplera, a treba li još napose istaknuti, kako je ve- 



