Ì1Ù 



kutu svemira, n. pr. na našoj zemaljskoj kugli ili u maloj obi- 

 telji našega Sunca, možda je neistina malo dalje u svemiru? Pa 

 ako se ti zakoni mijenjaju po prostoru, nije li opravdano pitanje, 

 ne mijenjaju li se i u vremenu, nijesu li u neku ruku ohičaji, 

 koji su — kao svi običaji — prolazni i razmjerno kratka vijeka ? 

 I opet je astronomija, koja na to pitanje odgovara! Pogledajmo 

 dvostruke zvijezde: sve opisuju sjekotine stošca! Pa kako nam 

 je daleko durbin ponesao oko u dubljine svemirske — nigdje 

 nije našao granice carstvu, koje se pokorava Neivtonovu zakonu. 

 A sav taj zakon rekao je Newton u rečenici od 2 retka! Koliki 

 li su zamršeni pojavi u njem sadržani i njime rastumačeni, po- 

 kazuju najbolje omašni kompendiji, koji raspravljaju o mehanici 

 neba. Ne smijemo li se u oči toga nadati, da nam se možda i 

 u zamršenim fizikalnim pojavima skriva jedan jednostavni — 

 danas još nepoznati uzrok? 



eto su dakle prirodni zakoni i kaki im je općeni karakter, 

 to nam je pokazala — astronomija. 



Al ima još dosta drugih vidika, rekao bih, više duševne 

 naravi, što ih je čovjeku otvorila ova nauka. Nisu bili manje 

 važni od dosada spomenutih, pak mi dozvolite, da se časak kod 

 nekih ustavim. 



Kako su shvatali red svemirski stari mudraci na pr. Pita- 

 gora, Plaioìi ili Aristotel'^ Jednima je to bio tip nepromjenljivo 

 ustaljen jedan put za svagda, drugima pak ideal, kojemu svijet 

 nastoji, da dođe što bliže. Ah Newton je pokazao, da prirodni 

 zakon za pravo nije drugo, nego nužni odnošaj između današ- 

 njega stanja svijeta i stanja, koje će odmah iza njega doći. Ni svi 

 kasnije obreteni zakoni nisu ništa drugo ; opet ide astronomiju 

 zasluga, da nam je u nebeskim gibanjima dala prvi uzorak, a da 

 toga ne bude. Bog zna, kohko bi još vremena duh čovječji lutao, 

 dok dođe do te dragocjene spoznaje. 



Astronomija je dalje ona nauka, koja nas je najbolje upu- 

 tila, da se ne povjeravamo suviše onomu, što vidimo. Kad je 

 do sada najslavniji Slaven Kopeinik dokazao, da se ono giba, 

 što se do tada uzimalo za najstalnije, a da je stalno ono, što 

 se uzimalo gibljivim, pokazao nam je ujedno, kakove li vara- 

 liee mogu biti djetinjski zaključci, izvedeni neposredno iz poda- 

 taka naših osjetila. I zaista Kopernikove su ideje tek nakon 

 borbe triumfirale, ali nakon toga triumCa nema već tako uko- 



