178 



da bi nam naša postojbina Zemlja pod nebom zastrtim vječnim 

 oblacima, pod nebom bez zvijezda, za uvijek ostala nerazumljiva? 

 Na njoj ne bismo ni danas vidjeli drugo, nego savršen nered i 

 vladu hirova. A ne poznavajući, ne pojimajući svijeta, kako bismo 

 si ga pokorili? — Ima li dakle nauka, koja bi čovjeku bila ko- 

 risnija ? 



A tu se još nisam ni taknuo čitave jedne strane njezine — 

 astrofizike, jer taj dio njezin živi tek od jučer. Pak i on već nosi 

 lijepih plodova. Čudotvorni instrumenat, Spektroskop, donio 

 nam je iz najdaljih dubljina svemira glas, da su i tamo i^'^e stvari kao 

 i na Zemlji. Tko ne shvaća, što vrijedi ova dragocjena spoznaja? 

 Moglo se je prije pitati, nisu li zemaljska počela možda postala 

 kojim slučajem, nije li to samo slučaj, da su se ovdje na Zemlji one 

 najtanje drobnice, što ih nauka baš sada tek otkriva, toliko pri- 

 bližile jedna drugoj, da od njih postane ona zamršena zgrada, 

 što ju kemik danas krsti imenom „atom", zgrada, koja za pravo 

 nije drugo, nego sunčani sustav en miniature. Opravdano se 

 tnoglo pitati, nisu li se drugdje u svemiru one prvotne drobnice 

 složile u sasvim drukčije zgrade atoma. Danas snamo, da to ne 

 stoji, danas snamo, da su zakoni naše kemije općeni sakoni prirode 

 i da slučaj ni u tom poslu nema riječi ! 



Nije još ni stotina godina prošla, da je sva ta kemija zvijezda 

 bila tek krasan san. 



Moglo bi se ovomu razlaganju reći po narodnu: bilo pa 

 prošlo! Astronomija nam je dala, što je mogla dati i mi imamo 

 danas po njoj u ruci oružje, da dalje izučavamo prirodu ze- 

 maljsku ; nebo se danas bez ikakve štete za naš duševni napredak 

 može za uvijek naoblačiti! Zaista? 



Nakon svega, što smo čuli, gotovo je zališno, da na tu 

 tvrdnju odgovaram! I nakon Ftolomeja se moglo tako govoriti: 

 ta općeno su vjerovah, da znadu sve o nebu, a kad tamo, tek 

 je sve trebalo naučiti. I mi smo još daleko, daleko od toga, da 

 smo sve naučili od zvijezda, čemu se od njih možemo naučiti, 

 današnja je nauka puna problema, koji su za nju — još krasn 

 sni. Ali zvijezde su gorostasni laboratoriji kemički, kakvih si n 

 jedan kemik ne može ni u snu da pomisli. Šteta, što su tako 

 daleko, pak ne vidimo dobro, kako nam se materija ondje u 

 tisuću različnih stanja — ovdje na zemlji nemogućih — pretvara 

 i razvija. No durbin i Spektroskop sve nam više približava zvijezde, 

 a to je sreća i za fizičara i za kemičara — zemaljskoga. 



