ZOG 



svjetovi u svemiru sastavili od odijeljenih cestica (svemirskoga praha, 

 bolida), tako da su i atomi postali iz „pratvari". Sastavljeni svjetovi 

 postoje eone, no pored njih ostaju u svemiru i dalje bolidi, kometi, ko- 

 smički prah i druge materijalije, iz kojih da su se složili ti svjetovi. Baš 

 tako da ostaju i sastavljeni atomi, no pored njih postoji i dalje i materijal, 

 iz kojega su se sagradili, a to je pratvar „eter", koji sve prodire i koji 

 između atoma prolazi. Neki uzimaju, da ima i takvih pojava, kod kojih 

 se atomi opet raspadaju u prah i tako od njih ponovno postaje pratvar, 

 baš kao što se kometi raspadaju u rojeve krijesnica. 



Obret argona g. 1894. po Bammyu i lord Baleighu pokazao je, da 

 je to plin najneaktivniji od svih poznatih tvari ; licoiisciijcv obret helija na 

 Zemlji {Lvckyer ga je po njegovu spektru davno prije prepoznao kao po- 

 sebno jednostavno tijelo u Suncu), napokon obret neona , kriptona i 

 ksenona u tekućem uzdvihu od Bamsai/a i Traversa pokazaše, da ima u 

 prirodi i takih kemijskih elemenata, od kojih se do sada ne mogoše 

 dobiti nikakvi „l-emijski spojevi", tek imaju svojstvo rastapanja t. j. tvore 

 tako zvane „neodređene spojeve", koji se veoma lako disociraju. Prema 

 tomu se danas može uzeti, da je eter tvar, koja doduše prodire veoma 

 lako sve druge tvari^ ali nema svojstva, da bi se s običnim kemijskim 

 atomima sastavljala u stabilne kemijske spojeve : eter bismo dakle mogli 

 uočiti kao plin, koji je poput helija i argona nesposoban za kemijska spajanja. 

 Taj plin ima sposobnost difusije u tolikoj mjeri, da on prolazi kroz sve 

 duvare i ograde posuda, pak se poradi toga ne može na to ni misliti, da 

 bi se mogla masa njegova t. j. težina njegova unutar kojega tijeli od- 

 rediti eksperimentom, baš kao što se ne može vagnuti voda u situ ili 

 kao što se nije mogao vagnuti ni uzduh unutar koje posude, dok se nije 

 izumila uzdušna sisaljka, koja ga je mogla ukloniti iz posude. No ako 

 je eter plin, rečeno je tim ujedno da se on može vagati t. j. da ima 

 težinu; ne smije se dakle govoriti, da je eter bez težine ili neteška tvar, 

 nego se mora reći, da je nemoguće, njegovu težinu eksperimentom od 

 rediti. Centralna je dakle misao Meudeljejeve hipoteze to, da u eteru 

 vidi plin, sličan heliju i argonu, koji je u najvećem stupnju nesposoban 

 sačiniti upravo kemijske spojeve s ostalim elementima. Cijela je ras- 

 prava posvećena obrazloženju ove osnovne misli Mendeljejevljeve, koja 

 hoće da nam razjasni kemizam. etera, budući da on ovo pitanje o kemizmu 

 uzima za osnovno pitanje etera, pa dok ovo nije riješeno, sva raz- 

 matranja i spekulacije o eteru nemaju realne podloge.. 



Centralnu svoju misao konkretira Mendeljejev u ova dva osnovna 

 poučka: 1. Eter jer najlakši plin (u tom smislu granica ])linova), kojemu 

 pripada vanredna velika moć difusije, a to će u fizikalnom govoru reći, 

 da njegovi molekuli imaju razmjerno veoma malenu težinu, a brzica je 

 njihova progresivnoga gibanja veća, nego kod ikojega drugoga plina i 2. 

 eter je jednostavna tvar, nesposobna, da se pretvori u tekućinu, nespo- 

 sobna da se kemijski spaja i da reagira s drugim jednostavnim ili sa- 

 stavljenim tvarima, ali ipak sposobna, da ih prodire, kao što se i helij 

 argon i novi analogni plinovi mogu u vodi i u drugim tekućinama 

 rastopiti. 



